Справа № 420/21252/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Одеського апеляційного суду (вул.Івана та Юрія Лип,24-А, м.Одеса, 65078) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (вул.Городецького,13, м.Київ, 01601) про визнання протиправними та скасування постанов,- 

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Одеського апеляційного суду до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України за результатом якого позивач просить: 
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.02.2026 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні № 75065010;
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.04.2026 про накладення подвійного штрафу у розмірі 10200,00 грн у виконавчому провадженні № 75065010.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вважає вказані постанови протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню через повну відсутність вини боржника та наявність об`єктивно непереборних поважних причин, що унеможливлювали здійснення відповідних виплат.
20 липня 2026 року була винесена ухвала про залишення адміністративного позову без руху та надання строку для усунення недоліків.
27 липня 2026 року позивачем були усунені недоліки по справі.
Ухвалою суду від 28 липня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову зазначивши, що станом на 04.02.2026 боржником не надано інформації щодо стану виконання рішення суду у справі № 420/20880/23 та не вчинено жодних реальних дій, спрямованих на його виконання. За невиконання без поважних причини боржником рішення суду, 04.02.2026 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн. Пунктом 2 постанови боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Копію постанови в порядку вимог частини другої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано боржнику до виконання. Станом на 15.04.2026 інформація про виконання рішення до відділу не надходила. За повторне невиконання рішення суду без поважних причин, державним виконавцем прийнято постанову від 15.04.2026 про накладення штрафу у подвійному розмірі. Пунктом 2 постанови боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Копію постанови в порядку вимог частини другої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано боржнику до виконання.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини. 
З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі №420/20880/23, яке набрало законної сили 07.02.2024 відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду та Державної судової адміністрації України.
Вказаним судовим рішенням зобов`язано:
Одеський апеляційний суд - нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді ОСОБА_1 за період з 06 липня 2023 року по 16 жовтня 2023 року відповідно до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування будь-ким обмежень, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн, з урахуванням раніше виплачених сум;
ДСА України - здійснити фінансування Одеського апеляційного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, виділивши кошти для проведення виплат судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди за 2023 рік за період з 06 липня 2023 року по 16 жовтня 2023 року.
На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 75065010 з примусового виконання виконавчого листа № 420/20880/23 виданого 24.04.2024 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Одеського апеляційного суду (код ЄДРПОУ 42268321, місце знаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24А) нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за період з 06 липня 2023 року по 16 жовтня 2023 року відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмежень, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб (в розмірі 2684 грн.), встановленого абз.4 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.
21.05.2024 державним виконавцем винесено постанову № 75065010 про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою роз`яснено боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.
Листом Одеського апеляційного суду від 17.06.2024 № 04-08/15/2024 повідомлено відділ про те, що виконання рішення можливе виключно за наявності затвердженого кошторису та бюджетних асигнувань по КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» за відповідним КЕКВ.
Одеський апеляційний суд повідомив, що здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, який затверджує ДСА України.
З огляду на те, що виконання рішення суду можливе тільки після виділення додаткових асигнувань ДСА України, Одеським апеляційним судом, як розпорядником коштів нижчого рівня, надісланий до ДСА України лист від 28.05.2024 про виділення додаткових бюджетних асигнувань за КПКВК 0501150 КЕКВ 2730 у сумі 1397671,27 грн за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на загальну суму 58974,14 грн., відповідь на який не надходила.
Також Одеським апеляційним судом повідомляється, що згідно з розрахунком сума недоотриманої суддівської винагороди з урахуванням раніше сплачених сум ОСОБА_1 складає 262289,73 грн.
З урахуванням викладених боржником обставин, керуючись частиною третьою статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", 19.03.2025 державний виконавець звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України відповідної суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі № 420/20880/23 в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №420/20880/23 відмовлено.
25.07.2025 державним виконавцем направлено вимогу боржнику, якою зобов`язано повідомити про стан виконання рішення з наданням підтверджуючих документів.
Листом від 08.08.2025 Одеським апеляційним судом повідомлено про відсутність бюджетних асигнувань для виконання рішення суду.
Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанови від 04.02.2026 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні № 75065010 та від 15.04.2026 про накладення подвійного штрафу у розмірі 10200,00 грн у виконавчому провадженні № 75065010.
Позивач вважає вказані постанови протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню через повну відсутність вини боржника та наявність об`єктивно непереборних поважних причин, що унеможливлювали здійснення відповідних виплат.
Надаючи юридичну оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
При вирішені спору суд виходить із того, що спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п.1 та п.16 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Наведені положення законодавства в контексті цієї справи свідчать про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції" від 17.07.1997. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.
Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і ДСА України.
Тобто рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.
З огляду на зазначене, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника. Принцип "res judicata" (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.
В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.
Як було встановлено судом, 28.05.2024 Позивач звернувся з листом до ДСА України про виділення додаткових бюджетних асигнувань для виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 75065010. На це звернення ДСА України ініціювала питання перед Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, однак Міністерство фінансів України листом від 06.08.2024 відмовило у задоволенні пропозицій через безумовний пріоритет фінансування воєнних видатків держави.
13.02.2025 Позивачем було направлено лист до ДСА України щодо необхідності виділення додаткових асигнувань. У відповідь (лист від 13.03.2025) ДСА України повідомила про критичний дефіцит коштів та зазначила, що затверджений кошторис Одеського апеляційного суду на 2025 рік за відповідною бюджетною Програмою становить лише 23,4 тис. грн, що покриває реальну потребу суду лише на 0,6%.
26.05.2025 Позивачем направлено лист до ДСА України про виділення додаткових асигнувань з метою виконання судового рішення у цій справі. - протягом 2025– 2026 років Позивач щомісячно та системно надсилав до ДСА України актуалізовані дані щодо наявних судових рішень та виконавчих листів із зазначенням сум, які підлягають стягненню. Попри регулярні звернення ДСА України до Міністерства фінансів України, останнім приймалися рішення про відмову у збільшенні бюджетних призначень з огляду на дію воєнного стану та спрямування ресурсів на оборону країни.
17.06.2024 листом за №04-08/15/2024 позивач повідомив відділ про те, що виконання рішення можливе виключно за наявності затвердженого кошторису та відповідних бюджетних асигнувань, після виділення яких можливе виконання судового рішення.
25.06.2026, негайно після фактичного виявлення оскаржуваних постанов про накладення штрафів, Позивач в черговий раз направив повторний запит до ДСА України за вих. № 02-02/39/2026 з вимогою невідкладного виділення коштів, відповідь на який на момент подання цього позову ще не надійшла.
З наведених обставин вбачається, що Позивач є повністю залежним від фінансування з боку ДСА України, яка за ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є головним розпорядником бюджетних коштів, та Міністерства фінансів України. Самостійно змінити кошторис чи перерозподілити кошти з інших статей (зокрема, за рахунок заробітної плати працівників апарату суду) Позивач права не має, оскільки такі дії кваліфікуються як нецільове використання бюджетних коштів відповідно до ст. 119 Бюджетного кодексу України.
Частиною першою статті 151 Закону № 1402-VIII передбачено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.
Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів (пункт 7 частини п`ятої статті 22 БК України).
З огляду на зазначене, Одеський апеляційний суд неодноразово вчиняв дії, які залежали від нього, а саме звертався до головно розпорядника коштів - ДСА України (співвідповідача по справі) про виділення додаткових асигнувань, однак додаткові асигнування для виконання рішення суду досі апеляційному суду не виділені, оскільки у період продовження дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.
Виконання Одеським апеляційним судом судового рішення в частині виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 перебуває у прямій правовій та фактичній залежності від дій Державної судової адміністрації України. Відповідно до ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ДСА України є головним розпорядником бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності, зокрема апеляційного суду.
Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України (далі БК України) виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.
У розумінні положень статті 23 Бюджетного кодексу України фактична виплата нарахованих сум можлива виключно за умови наявності відповідного бюджетного призначення та після здійснення ДСА України цільового фінансування суду під вказані видатки. За відсутності такого фінансування з боку ДСА України, апеляційний суд об`єктивно позбавлений можливості здійснити відповідну виплату. 
Суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, зазначеною у постановах від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 10.09.2019 у справі №840/3476/18, від 19.08.2020 у справі №140/784/19, від 31.05.2022 у справі №360/940/20.
Суд зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі №420/20880/23 не було виконане у повному обсязі з причин, що не залежали від волевиявлення та дій лише Одеського апеляційного суду та були обумовлені залученням до його виконання інших суб`єктів та процедур.
Суд зазначає, що в контексті спірних правовідносин, під поважними причинами невиконання рішення треба розуміти такі причини, які лежать поза волею боржника, тобто він об`єктивно позбавлений можливості виконати рішення, незважаючи на ті заходи, які можуть бути ним вжиті.
Ураховуючи те, що бюджетних асигнувань на виплату сум за рішенням суду не вистачає, а додаткові кошти позивачу не виділяються, суд вважає, що у позивача були поважні причини невиконання судового рішення. Отже, підстави для накладення на позивача штрафу об`єктивно відсутні.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Одеського апеляційного суду (вул.Івана та Юрія Лип,24-А, м.Одеса, 65078) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (вул.Городецького,13, м.Київ, 01601) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.02.2026 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні № 75065010.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.04.2026 про накладення подвійного штрафу у розмірі 10200,00 грн. у виконавчому провадженні № 75065010.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України. 

Суддя К.С. Єфіменко