ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 вересня 2026 року м. Житомир справа № 240/9147/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (надалі - Постанова № 168), та індексації;
- зобов`язати відповідача перерахувати та доплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, та індексації;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік та 2024 рік, сум індексації;
- зобов`язати відповідача перерахувати та доплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік та 2024 рік, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум індексації.
Позовні вимоги мотивовані неналежним розрахунком спірних складових грошового забезпечення. Позивач наполягає, що грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток обчислюється із розміру повного грошового забезпечення, при цьому позивач щомісячно отримував додаткову винагороду згідно з Постановою № 168, проте відповідач безпідставно провів нарахування спірної виплати виходячи зі складових грошового забезпечення, визначених суто постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Також позивач стверджує про включення сум нарахованої індексації до обрахунку спірних виплат, позаяк індексація грошового забезпечення має систематичний характер та спрямована запобіганню знецінення грошових виплат. У своїх доводах позивач покликається на низку судових рішень, у тому числі Верховного Суду, які просить врахувати у цій справі.
Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначає, що за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану. За правилами підпункту 6 розділу ХХІІІ Порядку № 260, як зазначає відповідач, забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові). Аналогічне виключення стосовно винагород міститься і в пункті 5 розділу ХХХІІ Порядку № 260, яким, як зауважує відповідач, визначено умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби. У своїх доводах покликається на правові висновки Верховного Суду у постановах від 08 серпня 2024 року у справі № 240/26703/23 та від 23 вересня 2024 року у справі № 240/32125/23. Тому відповідач переконує, що обчислюючи розмір одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та допомоги для оздоровлення за 2022 - 2024 роки без щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, він діяв правомірно.
З таких підстав просить суд відмовити у позові.
Розглянувши доводи та заперечення сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.
Суд встановив, що солдата за призовом ОСОБА_1 , з 14 березня 2022 року на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 березня 2022 року № 66 зараховано на військову службу до списків особового складу гранатометником 1 десантно-штурмового взводу 9 десантно-штурмової роти НОМЕР_2 десантно-штурмового батальйону.
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30 листопада 2024 року № 264 сержанта за призовом ОСОБА_1 , старшого техніка 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з 30 листопада 2024 року виключено зі списків особового складу.
Розрахунком за № 19 підтверджено нарахування позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2022 - 2024 роки (23, 30, 30 діб відповідно) у загальній сумі 103858,26 грн. Ці компенсації розраховано з урахуванням складових грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу: посадовий оклад 3260 грн; оклад за військовим званням 740 грн; надбавка за вислугу років 1000 грн; надбавка за особливості проходження служби 4390 грн; премія 18679,80 грн.
Згідно з довідкою про доходи від 25 квітня 2025 року № 642/1891 позивачу виплачено грошову допомогу для оздоровлення у 2022 році у сумі 14948,70 грн та, зокрема, 27905,48 грн - у 2024 році з розрахунку грошового забезпечення: посадовий оклад 2820 грн (3260 грн у 2024 році); оклад за військовим званням 530 грн (670 грн у 2024 році); надбавка за вислугу років 982,50 грн у 2024 році; надбавка за особливості проходження служби 2941,30 грн (4313,18 грн у 2024 році); премія 8657,40 грн (18679,80 грн у 2024 році).
Довідкою відповідача від 09 січня 2025 року № 642/115 підтверджено виплату позивачу додаткової винагороди упродовж березня 2022 року - лютого 2023 року та з липня 2023 року по грудень 2024 року на загальну суму 2210860,26 грн, зокрема у грудні 2024 року (за листопад 2024 року) у сумі 193120,93 грн. А довідкою від 08 січня 2025 року № 642/116 підтверджено нарахування індексації грошового забезпечення за 2022 рік починаючи з березня по грудень 2022 року у сумі 10800 грн, а також за серпень - листопад 2024 року у сумі 520,80 грн, у тому числі у листопаді 2024 року у сумі 130,20 грн.
Оскільки питання строку звернення до суду з цим позовом при відкритті провадження у цій справі потребувало з`ясування ознайомлення позивача зі спірними виплатами при звільненні з військової служби, суд враховує, що відповідачем не надано суду жодних доказів ознайомлення військовослужбовця (позивача) з документом, що відображає фактичні суми нарахувань та спірних виплат при звільненні зі служби. Такий висновок узгоджується з правовими висновками судової палати у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 та цілком підтримано й у подальшому Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 січня 2026 року у справі № 200/8730/24.
При цьому слід враховувати й те, що позивачем заявлено вимоги здійснити нарахування та виплату сум, право на які він набув під час проходження військової служби, але визначальним є те, що позов щодо перерахунку грошового забезпечення подано вже після звільнення з військової служби. Тому спірні правовідносини регулюються частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), якою визначено тримісячний строк (з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні) звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
За усталеною позицією Верховного Суду з питання застосування вказаної правової норми, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України, слід пов`язувати з моментом, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому (у період з 19 липня 2022 року) сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.
Такий підхід застосовано Верховним Судом у вже згаданій постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23, ухваленій у складі Судової палати, у якій сформовано єдиний підхід до застосування частини другої статті 233 КЗпП України, якого дотримується Верховний Суд і у подальшій правозастосовчій практиці, зокрема, у постанові від 25 вересня 2025 у справі № 440/9690/24, від 11 грудня 2025 року у справі № 420/3504/25 та ін.
Водночас, визначаючись у питанні строку звернення до суду з позовом у цій справі суд послуговується правовими висновками Верховного Суду у постанові від 25 червня 2026 року у справі № 520/25416/25, які зводяться до того, що якщо звернення до суду обґрунтовано положеннями частини другої статті 233 КЗпП України, якою для подання позову встановлено тримісячний строк і чітко унормовано момент початку перебігу такого строку - одержання "письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні", то тримісячний строк звернення до суду, установлений цією ж нормою, слід пов`язувати з моментом, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому у спірний період сум, однак в ці три місяці належить включати й період від дня отримання позивачем грошового атестата до вчинення ним будь-яких інших юридично значимих дій, що слугують меті звернення до суду з позовом у порядку, передбаченому частиною другою статті 233 КЗпП України.
Верховний Суд підсумував, що у частині другій статті 233 КЗпП України законодавець визначив строк у три місяці, протягом якого звільнена особа має право вжити заходів щодо отримання необхідної інформації, пов`язаної з оплатою праці, та за необхідності звернутися до суду.
Тому, враховуючи виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 30 листопада 2024 року у зв`язку зі звільненням з військової служби та подальше звернення до відповідача його представника у грудні 2024 року (відповідь Військової частини НОМЕР_1 від 11 січня 2025 року № 642/ВихЗВГ/82), існують вагомі та переконливі підстави стверджувати про вчинення позивачем дій, спрямованих на реалізацію та захист порушеного права невідкладним зверненням до відповідача, що утворює достатні підстави для висновку щодо звернення до суду після отримання відповіді з доданими довідками (а.с. 18-19) у межах встановленого тримісячного строку у такій категорії спорів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.
За приписами пункту 1 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення, як установлено у пункті 2 статті 9 Закону № 2011-XII, входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (пункт 3 статті 9 Закону № 2011-XII).
Приписами пункту 4 статті 9 Закону № 2011-XII обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" (абзац 3 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII).
Відповідно до пункту 3 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Згідно з пунктом 2 розділу І Інструкції № 558 (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Питання, пов`язані з виплатою допомоги на оздоровлення урегульовані главою 7 розділу ІV Інструкції № 558, пунктом 5 якого передбачено, що розмір допомоги визначається, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно з пунктом 6 глави 8 розділу V Інструкції № 558 у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" прийняв Постанову № 168, яка застосовується з 24 лютого 2022 року, пунктом 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Надалі до цієї Постанови неодноразово вносилися зміни та доповнення, у тому числі й до пункту 1.
Визначаючись щодо врахування передбаченої Постановою № 168 додаткової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, суд ураховує висновки у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі № 420/693/23.
У цій постанові Верховний Суд виходив з того, що положення пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.
У підсумку Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2024 року у справі № 420/693/23 констатував, що, делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців Державної прикордонної служби України. Отож саме положення унормували приписи Закону № 2011-ХІІ, установивши, зокрема, порядок нарахування грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток.
При цьому пункт 6 глави 8 розділу V Інструкції № 558 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації. Навпаки, за приписами вказаної норми, до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. Отже, під час обчислення розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Зважаючи на наведену правову позицію Верховного Суду, яка є застосованою до спірних правовідносин, відповідач при обчисленні розміру таких виплат (компенсації за невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки), повинен був урахувати суму винагороди, за умови отримання позивачем її перед звільненням, на чому зауважив Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 460/2217/23.
Як встановлено судом, позивачу виплачувалась додаткова винагорода згідно з Постановою № 168 з березня 2022 року по лютий 2023 року та з липня 2023 року по грудень 2024 року (за листопад 2024 року) на загальну суму 2210860,26 грн, у тому числі й перед звільненням зі служби за листопад 2024 року у сумі 193120,93 грн, що підтверджено відповідачем у довідці від 09 січня 2025 року за № 642/115. Водночас, згідно з доданим у матеріали справи розрахунком № 19 додаткова винагорода не увійшла до складових грошового забезпечення для визначення спірної компенсації.
За таких обставин і правового регулювання, з урахуванням правових висновків Верховного Суду суд доходить висновку, що додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, безпідставно не включена відповідачем до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, а тому позовні вимоги у цій частині заявлено обґрунтовано, які відповідно, підлягають задоволенню.
Щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошова допомога для оздоровлення за 2022 та 2024 роки, сум індексації, суд виходить з такого.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання, встановлених Конституцією України, гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом № 1282-XII, згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
До цього ж, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення.
Отже, враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому, на переконання суду, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2024 роки, як і грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.
Суд вважає, що з огляду на те, що індексація нараховувалась і виплачувалась позивачу упродовж служби у 2022 році та у 2024 році (з серпня до звільнення зі служби у листопаді 2024 року), що підтверджено відповідачем у довідці від 08 січня 2025 року № 642/116, відсутні підстави вважати такі виплати (індексацію) одноразовими видами грошового забезпечення, а відтак відповідач протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2024 роки. Тож позовні вимоги і у цій частині суд визнає обґрунтованими.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки у межах спірних у цій справі правовідносин. Натомість доводи позивача ґрунтуються на матеріальному законі та відповідають фактичним обставинам цієї справи, а тому позов підлягає задоволенню.
Зважаючи на відсутність понесених позивачем судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та індексації.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та індексації.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік та 2024 рік, сум індексації.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік та 2024 рік, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум індексації.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

03.09.26