Справа № 204/3429/26 
Провадження № 2/204/3147/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року      м. Дніпро
Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого – судді     Черкез Д.Л.,
за участю секретаря судового засідання   Корягіної Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області, третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна та виключення запису про арешт, -

ВСТАНОВИВ: 

01 квітня 2026 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив відновити становище, яке існувало до порушення його права - зняти арешт на належну йому на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72,31 кв. м., накладений постановою державного виконавця від 12 грудня 2011 року у виконавчому провадженні № 29731109 з примусового виконання виконавчого листа № 1-504 від 29 серпня 2011 року, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, та виключити запис про арешт цього майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що він є власником на праві загальної спільної приватної власності разом з членами його родини: дружиною ОСОБА_2 , дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 . Згідно відповіді Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області № 10986/22.5-31/25 від 02.12.2025 на запит ОСОБА_2 позивачу стало відомо про те, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 29731109 з примусового виконання виконавчого листа № 1-504 від 29.08.2011 року, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про конфіскацію у ОСОБА_2 майна, яке належить їй на праві власності. Постановою державного виконавця від 12 грудня 2011 року було накладено арешт на майно боржника, оголошено заборону на його відчуження та звернено стягнення на майно боржника. Виконавчий документ № 1-504 від 29 серпня 2011 року був повернений стягувачеві 17 лютого 2014 року згідно пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХIV, а саме у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Постанови, винесені у виконавчому провадженні № 29731109, були знищені на підставі акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 28 лютого 2019 року, у зв`язку з чим отримати їх копії неможливо. При цьому державна виконавча служба роз`яснила ОСОБА_2 необхідність звернення до суду для вирішення питання щодо зняття арешту з майна. Позивач вважав, що накладений арешт порушує його права як співвласника квартири, оскільки він не був учасником кримінального провадження та виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт, а частка його дружини у спільному майні не була виділена, у зв`язку з чим він звернувся до суду із даним позовом.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника, позовні вимоги підтримав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 від 21 квітня 1999 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Вугледарської міської ради народних депутатів ОСОБА_1 та членам його сім`ї - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 72,31 кв.м., (а.с. 5). 
На вказаному свідоцтві зроблено реєстраційний напис про те, що зазначена в цьому документі квартира АДРЕСА_3 зареєстрована ГКП «Архітектурно-планувальне, замельно-кадастрове бюро» м. Вугледар на праві приватної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , записана в реєстрову книгу за № 2/3 за реєстраційним № 1196 від 24 травня 1999 року (зв. бік а.с. 5).
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 451308169 від 10 листопада 2025 року (а.с. 6-7), постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вугледарського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 грудня 2011 року № 29731109, при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-504/11, виданого 29 серпня 2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про конфіскацію майна засудженої ОСОБА_2 , було накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 62120460.
Листом Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 10986/22.5-31/25 від 02 грудня 2025 року (а.с. 9) на запит ОСОБА_2 повідомлено, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 29731109 з примусового виконання виконавчого листа № l-504 від 29 серпня 2011 року виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про конфіскацію у ОСОБА_2 майна, яке належить їй на праві власності. Постановою державного виконавця від 12 грудня 2011 року було накладено арешт на майно боржника, оголошено заборону на його відчуження та звернено стягнення на майно боржника. Виконавчий документ № 1-504 від 29 серпня 2011 року був повернений стягувачеві 17 лютого 2014 року згідно пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, а саме у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Підставою для повернення було те, що за боржницею ніякого майна, окрім квартири за адресою: АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності, не зареєстровано. За вищевказаною адресою зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_6 - 2005 р.н. та ОСОБА_7 - 2009 р.н. На все майно боржниці накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Проте, для виконання вироку суду в повному обсязі необхідно виділити частку квартири, яка належить засудженій на праві спільної сумісної власності. Однак, згідно відповіді Служби у справах дітей Вугледарської міської ради, відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», органи опіки та піклування захищають житлові та законні інтереси дітей, забезпечують недопущення погіршення умов проживання малолітніх дітей. Іншого майна, належного боржниці - не виявлено. Щодо надання копій постанов виконавчого провадження зазначено, що вищевказані постанови, які виносились у виконавчому провадженні № 29731109 стосовно ОСОБА_2 , були знищені на підставі акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 28 лютого 2019 року, згідно наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19 лютого 2019 року № 118/4 «Про затвердження складу комісій по знищенню завершених виконавчих проваджень відділів державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області». Крім того, ОСОБА_2 було роз`яснено про необхідність звернення до суду для вирішення питання щодо зняття арешту з майна боржника.
Як вбачається з Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України ФОВМ-006447826, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 15 червня 2026 року є особою, стосовно якої відсутні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості та відомості про розшук (а.с. 49).
Однак, наявність арешту, накладеного на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , позбавляє позивача права розпоряджатися майном, у зв`язку з чим у квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна та виключення запису про арешт.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно засудженої ОСОБА_2 , тобто станом на 12 грудня 2011 року, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.
Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
У частинах першій та третій статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Тобто, у контексті зазначених норм процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Стаття 391 ЦК України закріплює право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження; повернення виконавчого документа стягувачу; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав. 
Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом, що закріплено у ч. 3 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа від 17 лютого 2014 року.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа від 17 лютого 2014 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснювалось частково, повертається стягувачеві у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. (стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа від 17 лютого 2014 року).
Як вже було зазначено вище, постановою державного виконавця Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17 лютого 2014 року у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 1-504, виданого 29 серпня 2011 року Комунарським судом м. Запоріжжя, було повернуто виконавчий документ стягувачеві у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. 
Однак, арешт накладений на майно засудженої (яка є співвласником нерухомого майна) в межах зазначеного виконавчого провадження, у встановленому законом порядку так і не був скасований.
Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
На теперішній час, ОСОБА_2 відбула призначене їй судом покарання, непогашеної або не знятої судимості не має, виконавче провадження відносно неї закінчене 17 лютого 2014 року.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на час звернення до суду виконавче провадження № 29731109 було завершене шляхом повернення виконавчого документа стягувачеві ще 17 лютого 2014 року, однак арешт, накладений на належну ОСОБА_2 частину нерухомого майна, у встановленому законом порядку знятий не був. Подальше існування такого арешту за відсутності відкритого виконавчого провадження та будь-яких правових підстав для його збереження необґрунтовано обмежує право співвласників квартири на вільне володіння, користування та розпорядження належним їм майном.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про зняття арешту та виключення запису про арешт майна.
Враховуючи викладене, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з даним позовом, захистити своє порушене право не може, з урахуванням того, що виконавчий документ № 1-504, виданий 29 серпня 2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про конфіскацію майна ОСОБА_2 , був повернутий стягувачу ще 17 лютого 2014 року, а арешт, накладений у межах відповідного виконавчого провадження, у встановленому законом порядку не знятий, беручи до уваги, що на час розгляду справи ОСОБА_2 відбула призначене їй покарання та не має незнятої чи непогашеної судимості, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність захисту порушеного права позивача шляхом скасування арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вугледарського міського управління юстиції від 12 грудня 2011 року у виконавчому провадженні № 29731109, а також виключення відповідного запису про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 2, 15, 16, 321, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись 2, 3, 4, 19, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області, третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна та виключення запису про арешт – задовольнити.
Зняти арешт на належну ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_2 ) на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72,31 кв. м., накладений постановою державного виконавця від 12 грудня 2011 року у виконавчому провадженні № 29731109 з примусового виконання виконавчого листа № 1-504 від 29 серпня 2011 року, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, та виключити запис про арешт цього майна (номер запису про обтяження 62120460) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя           Д.Л. Черкез