ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2026 м.Дніпро Справа №908/1424/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Віннікова С.В., Андрейчука Л.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області
на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.08.2026 (суддя Корсун В.Л.) про зупинення провадження у справі № 908/1424/26
за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах 
позивач-1 Запорізька міська рада
позивач-2 Управління з питань транспортного забезпечення та зв`язку Запорізької міської ради
до відповідача-1 Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту “Запоріжелектротранс” 
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю “РТЕ ЮКРЕЙН”
про визнання недійсними п. 2-4 та п. 6-8 додаткових угод та стягнення 19000308,21 грн
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст обставин справи та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/1424/26 за позовною заявою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах – Запорізької міської ради (позивач-1) та в особі «правління з питань транспортного забезпечення та зв`язку Запорізької міської ради (позивач-2) з вимогами до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту “Запоріжелектротранс” (відповідач-1) та до ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙН” (відповідач-2) про:
- визнання недійсними пунктів 2 та 6 додаткової угоди № 16 від 08.07.24 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 272 від 28.12.23, укладеного між ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙ” та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту “Запоріжелектротранс”;
- визнання недійсними пунктів 2 та 6 додаткової угоди № 18 від 09.08.24 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 272 від 28.12.23, укладеного між ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙ” та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту “Запоріжелектротранс”;
- визнання недійсними пунктів 2 та 6 додаткової угоди № 19 від 09.09.24 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 272 від 28.12.23, укладеного між ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙ” та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту “Запоріжелектротранс”;
- визнання недійсними пунктів 2 та 6 додаткової угоди № 21 від 07.10.24 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 272 від 28.12.23, укладеного між ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙ” та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту “Запоріжелектротранс”;
- визнання недійсними пунктів 2 та 6 додаткової угоди № 26 від 08.11.24 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 272 від 28.12.23, укладеного між ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙ” та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту “Запоріжелектротранс”;
- визнання недійсними пунктів 2 та 6 додаткової угоди № 28 від 05.12.24 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 272 від 28.12.23, укладеного між ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙ” та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту “Запоріжелектротранс”;
- визнання недійсними пунктів 2 та 6 додаткової угоди № 31 від 09.01.25 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 272 від 28.12.23, укладеного між ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙ” та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту “Запоріжелектротранс”;
- визнання недійсними пунктів 4 та 8 додаткової угоди № 33 від 11.02.25 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 272 від 28.12.23, укладеного між ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙ” та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту “Запоріжелектротранс”;
- визнання недійсними пунктів 3 та 7 додаткової угоди № 36 10.03.25 до договору про постачання електричної енергії споживачу від № 272 від 28.12.23, укладеного між ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙ” та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту “Запоріжелектротранс”;
- стягнення з ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙ” коштів в сумі 19000308,21 грн в дохід бюджету Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради.
10.07.2026 через систему “Електронний суд” від Товариства з обмеженою відповідальністю “РТЕ ЮКРЕЙН” надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №908/1424/26 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи №3-78/2026 (178/26) та оприлюднення повного тексту рішення.
Заступником керівника Запорізької обласної прокуратури 16.07.2026 в системі «Електронний суд» сформована заява, яка містить обґрунтування заперечень на клопотання про зупинення провадження у справі №908/1424/26. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.08.2026 у справі №908/1424/26 заяви відповідача-2 про зупинення провадження у справі №908/1424/26 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи № 3-78/2026(178/26) та оприлюднення повного тексту рішення задоволено частково; зупинено провадження у справі № 908/1424/26 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-78/2026(178/26) за конституційною скаргою ТОВ «Укр Газ Ресурс» щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» зі змінами; в іншій частині заяв відповідача-2 про зупинення провадження у справі №908/1424/26 відмовлено.
Посилаючись на висновки, викладені в ухвалах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справах №927/1704/23 від 04.06.2026 та №910/9533/24 від 07.07.2026, суд першої інстанції наголосив на взаємозв`язку між предметом спору у справі №908/1424/26 та справою № 3-78/2026(178/26), що перебуває у провадженні Конституційного Суду України, а тому з метою прийняття законного і обґрунтованого рішення по суті спору вирішив зупинити провадження у цій справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із зазначеною ухвалою до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся керівник Запорізької окружної прокуратури Запорізької області, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.08.2026 у справі №908/1424/26 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, перешкоджає подальшому провадженню у справі, через що підлягає скасуванню.
В обґрунтування заявленої позиції прокурор вказав, що суд першої інстанції, зупиняючи провадження у даній справі, не навів достатніх обґрунтувань, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Також апелянт акцентував увагу на тому, що дія рішення Конституційного Суду України у справі №3-78/2026 (178/26) не поширюватиметься на спір у справі №908/1424/26, зважаючи на те, що правовідносини з виконання спірного договору були завершені на момент звернення прокурора з позовом до суду.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву відповідача-2 на апеляційну скаргу.
09.09.2026 через підсистему “Електронний суд” від Товариство з обмеженою відповідальністю “РТЕ ЮКРЕЙН” надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач-2 заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.
Першочергово відповідач-2 вказував на те, що подана прокурором апеляційна скарга не містить обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду апеляційної інстанції прокурором, а також прокурор не зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
У наведеному контексті, відповідач-2 послався на висновок, викладений у постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18, за змістом якого Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Враховуючи наявність або відсутність таких повноважень, прокурор обґрунтовує наявність підстав для представництва інтересів держави. У свою чергу суд оцінює наведене прокурором обґрунтування та у випадку встановлення відсутності підстав для представництва застосовує наслідки, передбачені статтею 174 або статтею 226 ГПК України
Отже, на думку ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙН”, апеляційний господарський суд має застосувати положення, передбачені статтею 174 ГПК України.
Також, відповідач-2 просив апеляційний суд врахувати, що у справі №910/6143/26 суд першої інстанції досліджував питання наявності виключного випадку у прокурора на звернення до суду з аналогічним позовом до ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙН”, що розглядається в справі №908/1424/26 (позов подано прокурором в інтересах держави до ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙН” з підстав поручення пункту 2 частини 5 статті 41 ЗУ "Про публічні закупівлі"). На підставі викладеного, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, повернув позов прокурора з підстав того, що укладення додаткових угод з перевищенням 10% зміни ціни за одиницю, має систематичний характер, при тому що такі угоди укладають в тому числі, але не обмежуючись і органами прокуратури, що не може називатися виключним випадком. Як повідомив відповідач-2, наразі справа №910/6143/26 перебуває на розгляді в суді касаційної інстанції.
Щодо оскаржуваної ухвали Господарського суду Запорізької області від 19.08.2026 у справі №908/1424/26 про зупинення провадження, то представник ТОВ “РТЕ ЮКРЕЙН” наполягав на тому, що результат вирішення Конституційним Судом України питання конституційності/ неконституційності пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" безпосередньо впливає на вирішення позову у даній справі через посилання прокурора на цю норму у якості підстави для недійсності спірних додаткових угод.
З підстав викладеного, на думку відповідача-2, суд першої інстанції об`єктивно дійшов висновку зупинити провадження у справі №908/1424/26 до завершення розгляду Конституційним Судом України конституційного провадження у справі №3-78/2026 за конституційною скаргою ТОВ "Укр Газ Ресурс" щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Окремо відповідач-2 наголосив на пріоритеті «свіжої» судової практики, а тому просив врахувати позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі від 07.07.2026 у справі №910/9533/24, згідно якої колегія суддів касаційної інстанції у подібних правовідносинах задовольнила клопотання ТОВ "Укр Газ Ресурс" та зупинила у справі №910/9533/24 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-130/2026 (291/26) щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" зі змінами.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву позивача-1 на апеляційну скаргу.
11.09.2026 через підсистему «Електронний суд» від Запорізької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач-1 заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.
Так, на думку позивача-1, оскаржувана ухвала Господарського суду Запорізької області від 19.08.2026 у справі №908/1424/26 про зупинення провадження ухвалена з чітким дотриманням приписів п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України та є законною і обґрунтованою. Відповідач-2 належними процесуальними засобами довів об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення Конституційним Судом України питання щодо конституційності норми, яка становить правову основу спору. 
За таких обставин позивач-1 стверджував, що зупинення провадження є єдиним правомірним способом запобігти ухваленню рішення на підставі неконституційного акта, що забезпечує дотримання принципу верховенства права та процесуальних прав усіх учасників справи.

Додаткові пояснення прокурора.
10.09.2026 через підсистему «Електронний суд» від керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області надійшли додаткові письмові пояснення, за змістом яких прокурор підтримав раніше заявлену позицію щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Прокурор повідомив апеляційний суд про винесення ухвали Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2026 у справі №910/11553/25, а також постанови Верховного Суду від 02.09.2026 у справі №912/473/25. Викладені судом касаційної інстанції висновки скаржник просив врахувати при розгляді поданої ним апеляційної скарги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.08.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Віннікова С.В., Андрейчука Л.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2026 апеляційну скаргу керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області залишено без руху; встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення її недоліків шляхом надання суду доказів доплати судового збору в розмірі 2662,40 грн.
25.08.2026 на адресу апеляційного суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги разом із платіжною інструкцією №1986 від 24.08.2026 про сплату судового збору в сумі 2662,40 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.08.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.08.2026 у справі №908/1424/26; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу, інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Зазначену ухвалу надіслано всім учасникам справи в електронні кабінети через систему «Електронний суд» 27.08.2026 о 16:55, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа.
У ході апеляційного розгляду даної справи Центральним апеляційним господарським судом, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 273 ГПК України.
Клопотань від учасників справи про розгляд апеляційної скарги з їх повідомленням (викликом) до суду не надходило.
Не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Так, предметом апеляційного оскарження виступає ухвала Господарського суду Запорізької області від 19.08.2026 у справі №908/1424/26 про зупинення провадження. 
Отже, перед судовою колегією наразі постає виключно питання наявності/відсутності підстав для зупинення провадження у справі №908/1424/26 на підставі положень пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів першочергово звертає увагу на те, що поставлене відповідачем-2 у відзиві на апеляційну скаргу питання щодо повноважень прокурора та відсутності у нього підстав для здійснення захисту інтересів держави не є предметом цього апеляційного перегляду, оскільки наведені обставини жодним чином не пов`язані з підставами зупинення провадження за п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК.
Відтак, дотримуючись меж апеляційного перегляду, апеляційний господарський суд вважає за належне надати оцінку виключно тим доводам та аргументам учасникам справи, які безпосередньо стосуються питання правомірності зупинення провадження у цій справі. Інші міркування сторін будуть залишені поза увагою судової колегії та без надання правової оцінки.
Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний або ж має право зупинити провадження у справі.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Водночас як верховенство права, так і розумність строків розгляду справи судом належать до основних засад (принципів) господарського судочинства за частиною 3 цієї ж статті.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 у справі №910/17615/20, зазначив, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;
- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.
Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України.
Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/12694/18, від 17.04.2019 у справі №924/645/18, від 20.12.2019 у справі №910/13234/18, від 13.09.2019 у справі №912/872/18, від 21.02.2019 у справі №910/974/18.
При цьому п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку об`єктивно неможливо продовжувати розгляд даної справи до вирішення конституційної скарги ТОВ "Укр Газ Ресурс" щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Разом із тим, на переконання судової колегії, місцевий господарський суд всупереч наведеним вище вимогам законодавства та правовим позиціям Верховного Суду щодо застосування приписів ст. 227 ГПК України, зупиняючи провадження у цій справі, не навів достатніх обґрунтувань, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на тому, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.04.2018 у справі №800/235/17 (провадження №11-271сап18) сформулювала висновок щодо застосування п.3 ч.1 ст.236 КАС у питанні зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження. Скасовуючи ухвалу про зупинення провадження як передчасну, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що суд повинен мотивувати зв`язок між очікуваними висновками рішення суду конституційної юрисдикції та предметом спору, конкретизувати, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду справи в порядку конституційного судочинства, та зазначити, чому зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Отже, Велика Палата Верховного Суду не встановила абсолютної заборони зупиняти провадження до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак визначила обов`язковий стандарт обґрунтування такого зупинення, за яким сам лише факт розгляду Конституційним Судом України питання щодо конституційності норми, яка підлягає застосуванню у справі, не є достатнім.
Розвиваючи наведений підхід, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12.12.2019 у справі №826/25204/15 сформулювала висновок щодо застосування тотожної норми п.3 ч.1 ст.236 КАС, за яким: під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій іншій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи (п.35 постанови); зупинення провадження з підстав неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, є доцільним у випадках, коли предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми закону чи іншого акта, якими врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи, тоді як в інших випадках визнання неконституційним закону чи іншого акта не матиме впливу на правове регулювання відносин, що виникли (відбулися) до ухвалення рішення Конституційним Судом України (п.37 постанови); вирішуючи питання щодо зупинення провадження, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їх взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, що є предметом розгляду у справі, підставами позову, та відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі (п.38 постанови).
Наведений підхід Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду з огляду на тотожність зазначених норм процесуального права є релевантним для застосування п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК незалежно від того, що його сформульовано в іншій юрисдикції. За цим підходом практика Верховного Суду є усталеною: закони та інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю (Рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 №8-зп/1997), тому за загальним правилом суд розглядає справу на підставі чинного законодавства і не зупиняє провадження до вирішення Конституційним Судом України питання щодо конституційності норми, яка підлягає застосуванню; сам лише факт відкриття конституційного провадження щодо такої норми не створює об`єктивної неможливості розгляду справи. Зупинення провадження є винятком, який можливий лише тоді, коли суд обґрунтує у своїй ухвалі зв`язок між очікуваним рішенням Конституційного Суду України та предметом спору, конкретизує, у чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду справи, та пояснить, чому зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Водночас зупинення провадження до вирішення справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, може бути виправданим у випадках, коли рішення Конституційного Суду України здатне вплинути на вирішення спору. Насамперед це справи, у яких предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми, якими врегульовано питання юридичної відповідальності фізичної особи, оскільки саме у разі пом`якшення або скасування такої відповідальності закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99). Вплив рішення Конституційного Суду України на вирішення спору не виключається також тоді, коли спірні правовідносини тривають і правове регулювання прав та обов`язків їх учасників на майбутнє безпосередньо залежить від чинності норми, конституційність якої перевіряється (ч. 2 ст.152 Конституції України). Проте і в цих випадках суд повинен обґрунтувати зупинення провадження за наведеними вище критеріями.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.
У цій справі відповідачем є юридична особа, а не фізична особа. Окрім цього предметом спору є вимога про стягнення безпідставно одержаних коштів, що не є заходом відповідальності за порушення законодавства, а є наслідком недійсності правочину та безпідставного набуття майна. Більше того, спірні правовідносини, що виникли з виконання договору, завершені у 2023 році, відповідно, майбутнє рішення Конституційного Суду України на їх правове регулювання не вплине.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.08.2026 №910/11553/25.
Відтак, на переконання колегії суддів, вирішення Конституційним Судом України питання щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону «Про публічні закупівлі», із застосуванням якої, як вказує відповідач-2, безпосередньо пов`язані позовні вимоги у цій справі, не є підставою для зупинення провадження у розумінні пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі, не дотримавшись при цьому приписів пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.
Відповідна позиція також знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.09.2026 у справі №912/473/25, що в свою чергу свідчить про застосування апеляційним господарським судом при здійсненні апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали висновків найактуальнішої та релевантної судової практики.
Таким чином, доводи прокурора про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, під час прийняття оскаржуваної ухвали, знайшли своє підтвердження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 280 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. Отже, наявні підстави, передбачені ч. 1 п. 4 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України.
Положеннями ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Встановивши обґрунтованість доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи на розгляд суду першої інстанції згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України.
Відтак, апеляційна скарга керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Запорізької області від 19.08.2026 про зупинення провадження у справі №908/1424/26 - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до місцевого господарського суду.

Судові витрати.
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції (вирішення питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви у справі), розподіл сум судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.08.2026 про зупинення провадження у справі №908/1424/26 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.08.2026 про зупинення провадження у справі №908/1424/26 скасувати.

Справу №908/1424/26 направити до Господарського суду Запорізької області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 14.09.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя С.В. Вінніков

Суддя Л.В. Андрейчук