Справа № 713/3939/25 
Провадження №1-кп/713/67/26 
Вирок
Іменем України

14.07.2026 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду м. Вижниця обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиного реєстру досудових розслідувань за 4.11.2025 р. за №12025262060000457 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вижниця, Вижницького району, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, приватного підприємця, маючого на утриманні неповнолітню дитину, особи з інвалідністю 3-ї групи, одруженого, раніше не судимого. -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

встановив:
ОСОБА_5 14.11.2025 біля 13:30 год., керуючи автомобілем марки «КаМАЗ» н/з НОМЕР_1 , у складі з причепом-розпуску н/з НОМЕР_2 , який перебував у технічно несправному стані, несправність якого полягала у приєднанні до вантажного лісовозу тягово-зчіпним пристроєм, у якому для фіксації використовувався саморобний стопорний елемент, замість передбаченого заводом виробником запобіжної скоби (шплінта), рухався по вулиці Головній в с. Чорногузи, Вижницького району, Чернівецької області зі сторони с. Іспас в напрямку до м. Вижниця.
Наближаючись до будинку №10 вказаної вулиці, ОСОБА_5 , діючи без належного контролю за технічним станом транспортного засобу, будучи зобов`язаним та маючи можливість перед початком руху та під час експлуатації транспортного засобу перевіряти справність зчіпного пристрою причепа, надійність його з`єднання з тягачем та забезпечувати безпечну експлуатацію транспортного засобу, розпочав рух вантажним автомобілем з причепом, зчіпний пристрій якого перебував у технічно неналежному стані, внаслідок чого, під час руху транспортного засобу, відбулося самовільне від`єднання причепа-розпуску від вантажного лісовоза марки «КамА3-4310» із подальшим неконтрольованим виїздом причепа-розпуску на зустрічну смугу руху, де відбулося його зіткнення із автомобілем марки «Renault-Zoe», н/з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , яка рухалась йому назустріч зі сторони м. Вижниця в напрямку до с. Іспас.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, водію ОСОБА_8 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, як такі що небезпечні для життя.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_5 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. 31.1 та 31.4.7 (д) Правил дорожнього руху, що безпосередньо перебуває у причинному зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, а також п. п. 1.5 та 2.3 (б, д), які лише сприяли порушенню вищевказаних Правил, затверджених постановою Кабінету міністрів України N? 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи допитаним в судовому засіданні, свою винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав повністю. У вчиненому кається, просить суворо не карати. Просив не призначати йому покарання у виді позбавлення волі. Та спочатку просив застосувати до нього покарання у виді позбавлення права керування т/з на строк 1 рік, але в подальшому просив не позбавляти його права керування т/з, оскільки перевезення є його єдиними джерелом прибутку, він є інвалідом 3-ї групи має на утримання малолітню дитину. Вказав, що потерпілій відшкодував завдану шкоду.
Надав з ЄДРПОУ, з якого вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований приватним підприємцем та здійснює економічну діяльність 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт». Крім того, надав копію дозволу від 02.06.2017 яким ОСОБА_5 дозволено здійснювати роботи з підвищеною небезпекою у лісі та надав копії договорів на підтвердження обставини про те, що він здійснює лісоперевезення та копії Актів виконаних робіт про здійснення перевезень. Щодо позбавлення права керування т/з просив застосувати до нього вказане покарання на строк 1 рік, оскільки він є 

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, претензій до обвинуваченого не має, матеріальна шкода йому відшкодована. З цивільним позов звертатись не буде. Просить призначити покарання на розсуд суду, але з позбавленням обвинуваченого права керування т/з.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що учасники судового провадження прокурор, обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження і правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Таким чином ОСОБА_5 вчинив порушення ПДР особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286КК України. 

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі статтею 65 КК України суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Суд враховує, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочині.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, --добровільне відшкодування завданих збитків.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст.67 КК України, - судом не встановлено.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що обвинувачений до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно, є одруженим, має на утриманні неповнолітню доньку, на д-обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю 3-ї групи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
За таких обставин, суд, ураховуючи вказані характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що покарання обтяжує, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства ближче до найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі та із застосуванням ст..75 КК України, тобто з випробування. Саме цей вид покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім не тільки для виправлення обвинуваченого, але і для запобігання вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Застосування положень ст. 75 КК України, в даному випадку, суд вважає необхідним, враховуючи, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким, але неумисним злочином, він до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, він не заперечує своєї винуватості, готовий нести покарання за вчинене, відшкодував потерпілій завдану шкоду та потерпіла не наполягають на призначенні покарання у виді з позбавленням волі. 
При цьому суд знаходить, що з аналогічних підстав до обвинуваченого слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування. Доцільність застосування цього виду покарання суд обгрунтовує тим, що отримані потерпілою тілесні ушкодження НЕ є такими, які можуть регенеруватись. Потерпіла отримала ці ушкодження, будучи молодою жінкою у віці 27 років внаслідок вчинення обвинуваченим злочину. Отримані потерпілою тілесні ушкодження – є невідновлюваними, і потерпіла вимушена жити з ними все життя. Жодні відшкодування з боку обвинуваченого не повернуть потерпілій втрачену частину тіла.
При цьому безпідставним є посилання обвинуваченого на те, що оскільки він відшкодував потерпілій завдану шкоду, він є особою з інвалідністю 3-ї групи та перевезення є його єдиним способом заробітку – тому відсутні підстави для призначення додаткового покарання у виді позбавлення його права керування т/з.
Так, позбавлення обвинуваченого права керування т/з - не свідчить про те, що обвинувачений не зможе займатись перевезеннями, оскільки обвинувачений не позбавляється права найняти собі іншого водія, або здати авто в оренду. Крім того, обвинувачений може займатись іншою підприємницькою діяльністю, з врахуванням того, що він є особою з інвалідністю 3-ї групи. Обвинувачений, як особа з інвалідністю 3-ї групи – також отримує пенсію по інвалідності.
Сам факт відшкодування потерпілій шкоди не свідчить про втрату підстав для позбавлення обвинуваченого права керування т/з. У даному конкретному випадку, суд вважає необхідним застосувати позбавлення обвинуваченого права керування ще й зважаючи на те, що сама потерпіла просить про це. 
Суд знаходить, що обрані судом вид та міра покарання є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого і недопущення в подальшому вчинення злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст..100 та 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 367-371, 373-374, ч.15 ст.615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та позбавити його права керування транспортними засобами на строк 2 (роки) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

Витрати за проведення експертизи в сумі 20502,20 грн. стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вижницького районного суду від 19.11.2025 на:
- т/з Renault Zoe д/н НОМЕР_3 власником якого згідно технічного паспорту є ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 ,
- т/з Камаз-4310 д/н НОМЕР_1 із причепом-розпуском д/н НОМЕР_2 , власником яких, згідно технічних паспортів, є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ;
Речові докази:
-т/з марки «Камаз-4310» д/н НОМЕР_1 із причепом-розпуском д/н НОМЕР_2 , який згідно розписки від 14.11.2025 (а.с.33) зберігається на територоії філії Вижницький райавтодор, м.Вижниця вул.Українська, 100, Вижницького району Чернівецької області, - повернути власнику ОСОБА_5 ;
-т/з марки «Renault Zoe» д/н НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , який зберігається на території Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області, що за адресою: м. Вижниця вул. Р.Шухевича, 4 – повернути власнику ОСОБА_9 .
Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст вироку негайно після проголошення вступної та резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити учасникам судового провадження.

Суддя       ОСОБА_10