08.07.26
33/812/275/26

Миколаївський апеляційний суд

Провадження № 33/812/275/26  Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 164 КУпАП  суддя Дірко І.І. 
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року       м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,
за участю секретаря - Савчук В.В. 

розглянула, апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2025 року, якою
ОСОБА_1 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 164 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. на користь держави з конфіскацією предметів торгівлі, а саме : 2 цигарок «Elf Bar 5000» та 3 цигарок «Elf Bar 1500», вилучених в магазині за адресою: Ігоря Бедзая, 82. 

За постановою судді, відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення, 13.10.2025 р. приблизно о 10.45 год. ОСОБА_1 , в приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Миколаїв, вул. Ігоря Бедзая, 82, здійснював торгівлю електронними цигарками «Elf Bar» за ціною 600 грн. без марок акцизного податку, чим порушив п. 226.5 ст. 226 Податкового кодексу України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 156 КУпАП.
Окрім того, 13.10.2025 р. приблизно о 10.48 год. ОСОБА_1 , в приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Миколаїв, вул. Ігоря Бедзая, 82, займався господарською діяльністю без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, а саме здійснював торгівлю електронними цигарками, продав одну електронну цигарку «Elf Bar» за ціною 600 грн. ОСОБА_2 , чим порушив ч. 2 ст . 50 Цивільного кодексу України.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушень. Одночасно заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду зазначивши, що строк пропущено з поважних причин.
Зазначає, що під час складання протоколів поліцейські повідомили, що достеменно невідомо чи будуть направлені до суду протоколи, складені відносно нього. Жодних повісток про виклик до суду він не отримував та в матеріалах справи відсутні докази їх направлення. З прийнятим судом рішенням він ознайомився 25.05.2026 р. після звернення до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки було заблоковано його банківський рахунок. 
На його думку до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодного належного та допустимого доказу йог вини у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки він нікому не продавав товарів без реєстрації як суб`єкт господарювання у місці та у час, вказані у протоколах. Будь-якої діяльності, пов`язаної із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, він не здійснював. Так, в обох протоколах вказано, що він працює саме продавцем, торгова точка, йому не належить та ніколи не належала і ніколи не використовувалася ним для здійснення жодної самостійної господарської діяльності на її території чи поряд з нею.
Наголошує, що у справі відсутні будь-які докази здійснення ним самостійного, систематичного і, на власний ризик, продажу, будь-яких товарів і отримання від цього виручки, а обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях поліцейських. 
Вказує, що з викладених у протоколах про адміністративне правопорушення обставин взагалі незрозуміло, чи була здійснена оплата за товар у кожному з випадків, та ким та кому вона була здійснена і у якій формі. Хто і кому передав сам товар і кошти за товар у кожному з випадків, чи видавався чек у кожному з випадків, чи вилучалася виручка у кожному з випадків. Тобто, події адміністративних правопорушень, описані в обох протоколах нечітко і таким чином, що неможливо підтвердити або спростувати їх у зв`язку з відсутністю повних даних про її безпосередніх учасників і дійсні обставини. За вказаних обставин протоколи про адміністративне правопорушення не відповідають вимогам ст. 256 КУпАП і не можуть бути доказом, в розумінні ст. 251 КУпАП. 
Крім того, в одному з протоколів взагалі відсутні свідки чи потерпілі, та відсутня особа покупця. Згідно пояснень свідка, наданих до іншого протоколу, свідок не вказав у кого саме ним придбано товар, хто саме йому передавав товар і кому саме він сплатив кошти за нього, а також у якій формі здійснювалася оплата, чи видавався продавцем чек. Матеріали провадження не містять фіксації фактів продажу ним товарів чи отримання від цього будь-якого доходу. 

Вивчивши матеріали справи апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Постанова Центрального районного суду м. Миколаєва, якою провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 164 КУпАП, була постановлена судом 17.11.2025 р., апеляційну скаргу особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до суду подано 03.06.2026 р., тобто з пропуском, встановленого ст. 294 КУпАП десятиденного строку на оскарження постанови.
Як вбачається з матеріалів провадження, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні місцевого суду 17.11.2025 р., в матеріалах справи відсутні будь які відомості щодо отримання ним копії оскаржуваного рішення. Відповідно до розписки, наявної в матеріалах справи,  ОСОБА_1 копію постанови отримав 25.05.2026 р. 
Оскільки норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, то такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, вважаю за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.11.2025 р.
Що стосується прийнятого судом рішення, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом ст. ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суддя місцевого суду зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Однак, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164 та ч. 1 ст. 156 КУпАП, місцевий суд всупереч вимог ст. ст. 7, 245, 252, 280 КУпАП, належним чином не з`ясував обставини справи, не навів доказів на обґрунтування такого висновку, не оцінив сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про його винуватість у вчиненні інкримінованих правопорушень, що потягло передчасний висновок суду про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 156 КУпАП.
Таке судове рішення апеляційний суд вважає як необґрунтованим, оскільки в ньому відсутня оцінка доказів, на підставі яких судом були встановлені ті чи інші обставини, так і невмотивованим, оскільки в ньому не наведені належні та достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
За змістом ч. 1 ст. 164 КУпАП, провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, визнаються адміністративними правопорушеннями та тягнуть за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.
Об`єктом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164 КУпАП, є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.
Визначення господарської діяльності міститься, зокрема, у Господарському кодексі України (далі – ГК України). Відповідно до ст. 3 цього Кодексу, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва – підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 ГК України).
Як зазначено, в ст. 55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.
Отже, незалежно від наявності/відсутності мети отримання прибутку, господарською діяльністю є виготовлення, реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг, що здійснюється самостійно (ініціативно) та систематично.
Саме у разі здійснення такої (господарської) діяльності та реалізації господарської компетенції особи визнаються суб`єктами господарювання та підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку як юридична особа чи фізична особа – підприємець (ст. 58 ГК України).
За відсутності в діяльності особи ознак самостійності (ініціативності) та систематичності, а також господарської компетенції, відсутні підстави для висновку про її господарський характер, а отже, і про обов`язок особи зареєструватись як суб`єкт господарювання.
З огляду на зазначене, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП, при встановленні об`єктивної сторони складу правопорушення, яке полягає у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, з`ясуванню підлягають як факти здійснення реалізації продукції (виконання робіт чи надання послуг) особою без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, так і факти систематичності такої діяльності (три і більше разів), її самостійність та ініціативність, наявність в особи господарської компетенції щодо такої діяльності.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 607592 від 13.10.2025 р., суб`єктом правопорушення було зазначено ОСОБА_1 , який здійснювала здійснював торгівлю електронними цигарками, продав одну електронну цигарку «Elf Bar» за ціною 600 грн. ОСОБА_2 , чим порушив ч. 2 ст . 50 Цивільного кодексу України, без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання. 
Жодних відомостей про те, що діяльність ОСОБА_1 з продажу електронних цигарок мала систематичний характер, у протоколі не наведено, жодних доказів чи свідчень щодо існування таких обставин (фактів) до протоколу додано не було.
З рішення суду першої інстанції не вбачається повною мірою встановлених судом під час розгляду справи обставин, які становлять об`єктивну сторону адміністративних правопорушень, визначених ч. 1 ст. 164 КУпАП, у тому числі щодо систематичної, самостійної та ініціативної господарської діяльності ОСОБА_1 без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, відповідно до закону, із посиланням на відповідні докази, досліджені судом, щодо конкретних встановлених судом фактів, які б свідчили про систематичну протиправну діяльність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
При цьому, слід зазначити, що у разі не доведення здійснення особою саме господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, сам по собі одиничний факт вчинення певних дій, не визнається адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Враховуючи зазначене, висновок судді місцевого суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, був зроблений без дослідження всіх обставин справи, з порушенням норм КУпАП та належним чином не мотивований.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зважаючи на вищевказане, суд апеляційної інстанції доходить висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 займався господарською діяльністю без державної реєстрації як суб`єкт господарювання, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП .
За таких обставин, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП, що є підставою для скасування постанови та закриття провадження в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Також відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.
Так, ч. 1 ст. 156 КУпАП передбачена відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.
Відповідно до протоколу, ОСОБА_1 здійснював торгівлю електронними цигарками без марок акцизного податку, однак в доданих до протоколу матеріалах відсутні відомості, щодо фіксації фактів продажу ним товарів чи отримання від цього будь-якого доходу. Так відсутні відомості, чи була здійснена оплата за товар, і у якій формі, чи видавався чек, чи вилучалася виручка. Тобто, з долучених до протоколу матеріалів, неможливо достовірно встановити подію адміністративного правопорушення. 
У відповідності до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Таким чином, сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності події і складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки обставини, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи, тому на підставі наявних матеріалів справи апеляційний суд позбавлений можливості дійти безсумнівного висновку щодо винуватості особи, щодо якої складено протокол, що виключає адміністративну відповідальність ОСОБА_1 за вказаними правовими кваліфікаціями, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що викладені в постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому постанова судді підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП,

постановила:

клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – задовольнити. 
Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2025 року, відносно ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – задовольнити. 
Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2025 року , відносно ОСОБА_1 – скасувати. 
Ухвалити нову постанову, якою провадження у справі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 156 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даних адміністративних правопорушень. 
Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду    Н.В. Чебанова-Губарєва