Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/7882/26
Номер провадження 2/711/4111/26

РІШЕННЯ
Іменем України

08 вересня 2026 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі: головуючого – судді: Демчика Р.В., при секретарі Кобилки Є.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, зазначивши, що 06 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №102289090. Договір укладено в електронній формі через сайт товариства. Згідно п.1.1 Договору позики встановлено, що Товариство зобов`язується надати Позичальникові Кредит без конкретної споживчої мети, на суму 4000.00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нараховані згідно п. 1.3., п. 1.4. або п. 1.5. цього Договору.
16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №16072024, згідно якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Позичальник не виконує умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 13560.00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 4000.00 грн., сума заборгованості за відсотками 8400.00 грн., комісія за надання позики 1160.00 грн.
Просять стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості: за Договором позики №102289090 в сумі 13560.00 грн. та понесені судові витрати.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11 серпня 2026 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
01.09.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Пузін Д.М. надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач позов у заявленому розмірі не визнає. Основна позиція полягає у відмові в позові у повному обсязі у разі неподання позивачем первинних електронних доказів укладення договору, первинних доказів пролонгації та оновлених графіків, документів, які безперервно підтверджують виникнення і перехід саме заявленої вимоги, а також у зв`язку з внутрішньою неузгодженістю розрахунку процентів. Виключно як альтернативну позицію, яка не є визнанням боргу, подається контррозрахунок на випадок, якщо суд визнає належно доведеними укладення первісного договору, видачу 4 000,00 грн. та перехід права вимоги до позивача. Із доданого договору вбачається, що 06.01.2022 року ТОВ «Мілоан» оформило електронний договір про споживчий кредит № 102289090. У п. 1.2 зазначена сума кредиту 4 000,00 грн. Відповідно до п. 1.3 первісний строк кредитування становить 15 днів з 06.01.2022 року, а п. 1.4 визначає кінцеву дату повернення кредиту, процентів і комісії – 21.01.2022 року. За п. 1.5 загальні витрати у межах такого строку становлять 2 960,00 грн., із них 1 160,00 грн. комісії за надання кредиту та 1 800,00 грн. процентів; загальна вартість кредиту за первісним графіком – 6 960,00 грн. Пільгова процентна ставка становить 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день первісного строку, а стандартна (базова) ставка – 5% за день. Пункт 2.3.1.2 передбачає так звану пролонгацію на стандартних умовах шляхом продовження користування коштами після завершення попередньо визначеного строку, загалом не більше 60 днів. Водночас п. 2.3.2 прямо встановлює, що після настання обставин пролонгації змінюються строк та дата платежу, а нова дата платежу і актуальна сума заборгованості мають відображатися кредитодавцем в оновленому графіку платежів, розміщеному в особистому кабінеті позичальника. Позивач посилається на переказ 4 000,00 грн. У матеріалах є технічна довідка/ квитанція про операцію від 06.01.2022 року, однак первинний електронний платіжний документ із можливістю перевірити його походження, реквізити та електронний підпис у складі позову не ідентифікований належним чином. Ця обставина підлягає перевірці разом із електронним оригіналом договору. 16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024. Позивач зазначає, що право вимоги переходить у момент підписання Акта прийому-передачі Реєстру боржників. У витягу з Реєстру щодо відповідача відображено 4 000,00 грн. тіла, 8 400,00 грн. процентів і 1 160,00 грн. комісії – разом 13 560,00 грн. Отже, заперечення відповідача не зводяться до твердження, що електронний договір сам по собі є недійсним. Позивач має надати первинні дані, які дозволяють встановити, що одноразовий ідентифікатор був направлений саме на засіб зв`язку відповідача, введений у конкретний час та приєднаний саме до тієї редакції договору, паспорта і графіка, які подані суду. Роздруківка сформованого пізніше PDF не є тотожною первинному електронному документу. Пункт 1.3 договору однозначно визначає первісний строк – 15 днів, а п. 1.4 – дату платежу 21.01.2022. Саме для цього періоду договір визначає проценти 1 800,00 грн. та комісію 1 160,00 грн., а додаток № 1 фіксує загальний платіж 6 960,00 грн. Позивач намагається обґрунтувати 8 400,00 грн. процентів положенням про щоденну стандартну пролонгацію. Однак сам п. 2.3.2 договору пов`язує зміну строку і дати платежу з оновленим графіком, у якому повинні бути відображені нова дата платежу та актуальна сума заборгованості. У матеріалах позову не ідентифіковано жодного первинного оновленого графіка за конкретну дату пролонгації, доказу його розміщення в особистому кабінеті та доказу того, яку редакцію графіка міг бачити відповідач. У матеріалах ТОВ «Мілоан» наведений технічний перелік операцій/нарахувань. У ньому за первісний період від 07.01.2022 до 21.01.2022 відображено 15 щоденних нарахувань по 120,00 грн., тобто 1 800,00 грн. – саме суму, передбачену п. 1.5.2 договору. Після 21.01.2022 роздруківка містить 34 щоденні записи по 200,00 грн. за період 22.01.2022–24.02.2022 включно, а також окремий запис 200,00 грн. за 04.03.2022. Загалом це 35 записів по 200,00 грн., тобто 7 000,00 грн. Разом із первісними 1 800,00 грн. отримуємо 8 800,00 грн процентних нарахувань за самою роздруківкою кредитодавця. Водночас у факторинговому Реєстрі і в позові заявлено лише 8 400,00 грн. процентів. Різниця становить 400,00 грн. Позивач не пояснює, які саме два денні нарахування по 200,00 грн. були виключені, сторновані або погашені, і не надає первинного документа про таке коригування. Тобто надана внутрішня роздруківка не узгоджується з сумою, перенесеною до факторингового Реєстру. Пункт 1.5.1 договору передбачає одноразову комісію за надання кредиту в сумі 1 160,00 грн., що становить 29% від суми виданого кредиту. Ця сума включена до загальних витрат і до первісного графіка платежу. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає, що загальні витрати за споживчим кредитом включають проценти, комісії та інші обов`язкові платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Водночас частина п`ята статті 12 цього Закону встановлює нікчемність умов договору, які обмежують права споживача порівняно із законом. Верховний Суд у постанові Великої Палати від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 та постанові ОП КЦС ВС від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, ЄДРСР № 114848835, сформував підхід, за яким для стягнення комісії потрібно з`ясувати зміст конкретної платної послуги; плата за те, що кредитодавець зобов`язаний робити безоплатно, не підлягає стягненню. У договорі факторингу № 16072024 сторони пов`язали перехід вимоги з моментом підписання Акта прийому-передачі Реєстру боржників. Отже, для доказування матеріальної легітимації позивача визначальними є: оригінал договору факторингу; оригінал акта; первинний Реєстр у частині запису щодо відповідача; документи, що дозволяють перевірити дату і підписи; а також первинні документи кредитора, на підставі яких до Реєстру внесено 8 400,00 грн. процентів і 1 160,00 грн. комісії. Станом на 16.07.2024 до Реєстру внесено 13 560,00 грн., однак внутрішня роздруківка кредитора арифметично не узгоджується із 8 400,00 грн. процентів. Тому необхідно дослідити оригінал первинного Реєстру та документи-основи, а не обмежуватися витягом, підготовленим для судового спору. На дату укладення договору – 06.01.2022 – діяв Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII, а спеціальним законом у сфері споживчого кредитування був Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII. Новий Закон України «Про захист прав споживачів» № 3153-IX, на який наведене посилання у завданні, станом на 31.08.2026 має статус такого, що набирає чинності пізніше, тому до спірних правовідносин 2022 року безпосередньо не застосовується. Споживач має право на чітку, зрозумілу та достовірну інформацію про загальну вартість кредиту та механізм зміни строку. Якщо кредитодавець стверджує, що первісний 15-денний строк щоденно змінювався без окремого нового підпису, він повинен надати передбачені самим договором оновлені графіки та технічні докази їх формування/доступності. Без цього суд не може перевірити, чи справді 33, 34 або 35 днів були правомірно включені до договірного строку. На підставі вищевикладеного просили в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення 13 560,00 грн. за кредитним договором № 102289090 від 06.01.2022 року – відмовити у повному обсязі.
04.09.2026 року представником позивача подано відзив на позовну заяву.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника, в якому він одночасно вказує, що підтримує позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. 
Суд, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.ч. 1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 
В судовому засіданні встановлено, що 06 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №102289090.
Договором передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит (п.1.1 Договору)
Згідно з п.2.1. Договору сума кредиту 4000.00 грн. 
Строк позики 15 днів з 06.01.2022. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 21.01.2021. (п.1.3-1.4 Договору).
Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2960.00 грн. в грошовому виразі та 71,345,146.00% річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 6960.00 гривень. (п.1.5 Договору).
Комісія за надання кредиту: 1160.00 грн., яка нараховується за ставкою 29.00% в від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1800.00 грн., які нараховуються за ставкою 3.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2.,2.3 цього Договору. (п.1.5.1, 1.5.2, 1.6, 1.7 Договору).
16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №16072024, згідно якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». 
Відповідно до Реєстру боржників від 16 липня 2024 року до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 13 560,00 грн., з яких: - 4 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8 400,00 грн. – сума заборгованості за відсотками; - 1 160,00 грн. – заборгованість за комісією.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
На переконання суду, проаналізована копія договору, що укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису, є належними доказами на користь існування між сторонами договірних відносин щодо кредитування позичальника. Ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд погоджується із доводами позивача, висловленими у позові, щодо того, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Відповідно, під час оформлення замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Проте, судом за результатами розгляду даної справи встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази про надсилання позичальнику в електронній формі даних у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. З Кредитного договору не вбачається, що він підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).
Суду не доведено й факту використання грошових коштів позичальником в розмірі суми наданого кредиту.
Також, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Однак, на підтвердження надання кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надало належних та допустимих доказів щодо перерахування коштів на картковий рахунок саме ОСОБА_1 .
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не є зведеним документом, який не були погоджено з відповідачем і не підтверджено первинними обліковими бухгалтерськими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
У ч. 2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії окремих аркушів договору факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд не приймає їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні статті 77-79 ЦПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Також, доказів повідомлення боржника про відступлення права грошової вимоги за Договором позики №102289090 в сумі 13560.00 грн. - позивачем не надано.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт перерахування відповідачу коштів за кредитним договором, не обґрунтовано наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку, як і не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за договором, за яким просить у судовому порядку стягнути заборгованість. Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст.12,76,77,78,79,80,81, 141, 211, 223, 263,265,280,285,289 ЦПК України, ст.ст. 512, 514, 526, 610, 625, 638, 639, 1054, 1077 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд

ухвалив :
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:      Р.В.Демчик