ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2821/25     Головуючий суддя І інстанції  ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/818/193/26   Суддя доповідач               ОСОБА_2 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого      ОСОБА_2 
суддів       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора    ОСОБА_6 ,
обвинуваченого     ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 01 травня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному 29 березня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025221160000299 за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мерефа Харківської області, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 ККУкраїни,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 01 травня 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 1 рік), з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він 28 березня 2025 року приблизно о 19:10 год., на блокпосту «Селекційне» за адресою: с.Селекційне Харківського району Харківської області, після зупинки працівниками СРПП ВП №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області керованого ним транспортного засобу ИЖ271501, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за керування без підсвітки номерного знаку у темну пору доби та після виявлення у багажному відділі автомобіля деревини без відповідних документів, діючи умисно, протиправно та з метою уникнення адміністративної відповідальності, діючи в особистих інтересах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, висловив старшому лейтенанту поліції ОСОБА_9 під час виконання останнім посадових обов`язків, пропозицію надати йому неправомірну вигоду за невчинення останнім дій із фіксації адміністративного правопорушення та нескладання протоколу про адміністративне правопорушення.
Незважаючи на попередження з боку працівників поліції, ОСОБА_7 , з метою доведення серйозності своїх намірів, продовжував висловлювати намір надати неправомірну вигоду зазначеному працівникові поліції за непритягнення його до адміністративної відповідальності, тобто за невчинення ним як службовою особою дій щодо фіксації адміністративного правопорушення, з використанням свого службового становища.
Після цього, ігноруючи отриману відмову та з метою продовження реалізації свого злочинного умислу, будучи вже неодноразово попередженим про кримінальну відповідальність за висловлення пропозиції надання службовій особі неправомірної вигоди, ОСОБА_7 знову висловив пропозицію надати старшому лейтенанту поліції ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 4000 гривень за нефіксацію вчиненого ним адміністративного правопорушення та нескладання протоколу про адміністративне правопорушення, з метою уникнення в подальшому адміністративної відповідальності, на що старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 було знову відмовлено та попереджено ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі, яка передбачена ст.369 КК України. 
Старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що наміри ОСОБА_7 очевидно свідчить про висловлення пропозиції та здійснення фактичних дій з метою надання неправомірної вигоди, діючи відповідно до вимог законів України «Про Національну поліцію» та «Про запобігання корупції», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер діяння ОСОБА_7 , повідомив про факт пропозиції неправомірної вигоди на лінію «102» та склав мотивований рапорт.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор в апеляційній скарзі, в редакції внесених до неї змін, не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо доведеності обвинувачення та винуватості ОСОБА_7 , правову кваліфікацію, вважає вирок Харківського районного суду Харківської області від 01 травня 2025 року незаконним і необґрунтованим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню, а саме ст.75 КК України, і як наслідок невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості.
Просить даний вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч.1 ст.369 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. В іншій частині вирок залишити без змін. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України, відповідно до примітки до ст.45 КК України відноситься до корупційних кримінальних правопорушень та відповідно до ст.75 КК України, мається пряма заборона щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Проте суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону і звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, що суперечить вищевказаним положенням.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. 
Обвинувачений в судовому засіданні вважав необґрунтованою апеляційну скаргу прокурора та просив залишити її без задоволення. Просив врахувати, що він є інвалідом 3-ї групи, та моє на утриманні тяжко хворого батька.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи обвинуваченого, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, з урахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.369 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.
За змістом апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи призначений судом ОСОБА_7 сам вид та розмір покарання, фактично не погоджується із застосуванням до останнього правового інституту звільнення від покарання на підставі ст.75 КК України.
Згідно вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з приміткою до ст.45 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст.369 КК України вважається корупційним.
Вказана норма встановлює заборону на застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання особам, що вчинили злочин, передбачений ч.1 ст.369 КК України.
Вжите законодавцем формулювання «крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення» свідчить про виключення осіб, котрі вчинили цей злочин, з кола суб`єктів, до яких може бути застосована зазначена норма закону про кримінальну відповідальність.
Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Колегія суддів також констатує, що відповідно до правової позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 лютого 2020 року (справа №725/1154/18, провадження №51-4774км19), особа не може бути звільнена від покарання з випробуванням (ст.75 КК України) у разі вчинення нею корупційного кримінального правопорушення (примітка до ст.45 КК України).
Проте суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, не врахував вищевказаних положень Загальної частини цього Кодексу, про що слушно зазначив прокурор в апеляційній скарзі.
У зв`язку з викладеним, на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення його від відбування призначеного покарання із застосуванням ст.75 КК України і ухвалити свій вирок.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність відповідно до обвинувачення з реальним його відбуванням, відповідатиме принципам законності, індивідуалізації та справедливості, буде необхідним та достатнім для його виправлення, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує його негативні настанови та змусить в майбутньому додержуватись положень закону України про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові кримінальні правопорушення, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи,цілком відповідатиме вимогам та цілям, передбаченим ст.ст.50, 65 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-
ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Харківського районного суду Харківської області від 01 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати. 
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
В решті вирок залишити без змін.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з  дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі. 
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Колегія суддів: 
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4