ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 р. | Справа № 480/760/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: П`янової Я.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського окружного адміністративного суду на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, м. Полтава, повний текст складено 12.06.25 по справі № 480/760/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Сумського окружного адміністративного суду   
про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумського окружного адміністративного суду (далі по тексту – відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправним наказ Сумського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року № 1-ОС в частині здійснення ОСОБА_1 перерахунку та встановлення надбавки за вислугу років на державній службі у 2025 році (з 01 січня 2025 року) у розмірі 30% та скасувати наказ Сумського окружного адміністративного суду в частині перерахунку та встановлення ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі у 2025 році (з 01 січня 2025 року) в розмірі 30% посадового окладу;
- зобов`язати Сумський окружний адміністративний суд здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до статті 52 Закону України "Про державну службу" на рівні 3 відсотків посадового окладу за кожний календарний рік стажу державної служби, починаючи з 01 січня 2025 року з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність наказу керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року № 1-ОС, оскільки надбавка за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 мала бути встановлена на рівні 42% посадового окладу відповідно до первинної редакції Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), а встановлення максимального розміру надбавки за вислугу років на рівні 30% не можуть розповсюджуватися на позивача, оскільки звужують обсяг її прав та порушують право на отримання заробітної плати у належному розмірі. 
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 по справі № 480/760/25 матеріали адміністративної справи № 480/760/25 за позовом ОСОБА_1 до Сумського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду, як суду вищої інстанції, для визначення підсудності.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду 17.02.2025 по справі № 480/760/25 справу № 480/760/25 визначено підсудність адміністративної справи № 480/760/25 за позовом ОСОБА_1 до Сумського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії за Полтавським окружним адміністративним судом.
Матеріали адміністративної справи № 480/760/25 повернуто до Сумського окружного адміністративного суду для передачі справи за визначеною підсудністю.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 визначено головуючого суддю Бевза В.І. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 480/760/25 позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Сумського окружного адміністративного суду (40602, Сумська обл., місто Суми, вулиця Герасима Кондратьєва, 159, код ЄДРПОУ 35907252) про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язати вчинити дії задоволено.
Визнано протиправним та скасувати наказ Сумського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року №1-ОС в частині встановлення ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службу за стаж державної служби понад 15 років у розмірі 30 відсотків.
Зобов`язано Сумський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату надбавки ОСОБА_1 за вислугу років на державній службі, відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», на рівні 3 відсотків посадового окладу за кожний календарний рік стажу державної служби, починаючи з 01 січня 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 480/760/25 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що в діях відповідача відсутні будь-які ознаки протиправності, оскільки пунктом 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX (далі – Закон № 4059-IX) установлено, що у 2025 році надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, а норми Закону України "Про державну службу" щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. За таких обставин, оскільки пункт 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX неконституційним не визнавався, то підстав для незастосування його приписів до питання оплати праці державних службовців у 2025 році немає.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.11.2024 відкрито провадження у зразковій адміністративній справі № 240/7215/24 (провадження № Пз/990/9/24) за позовом фізичної особи до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про визнання протиправними дій, скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити дії.
30.05.2025 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову у зразковій справі № 240/7215/24.
Позов ОСОБА_1 до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про визнання протиправними дій, скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано наказ Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19.01.2024 №01/к у частині встановлення ОСОБА_1 на 2024 рік надбавки за вислугу років на державній службі в розмірі 30 відсотків посадового окладу, виходячи з норм абзацу 2 пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (ідентифікаційний код 26278626, місцезнаходження 010014, Житомирська область, м. Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23) провести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1), державному службовцю Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, нарахування та виплату надбавки за вислугу років за 2024 рік відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII - у розмірі 50 відсотків посадового окладу за кожен місяць 2024 року.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 480/760/25 зупинено провадження у справі № 480/760/25 за апеляційною скаргою Сумського окружного адміністративного суду на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 480/760/25 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 240/7215/24.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2026 року по справі №240/7215/24 апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області задоволено.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2025 року у зразковій справі № 240/7215/24 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про визнання протиправними дій, скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2026 поновлено провадження у справі № 480/760/25 за апеляційною скаргою Сумського окружного адміністративного суду на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 480/760/25 за позовом ОСОБА_1 до Сумського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язати вчинити дії.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач працює у Сумському окружному адміністративному суді з 22.04.2009, з 14.04.2016 позивач переведена на посаду секретаря судового засідання відділу організаційного забезпечення розгляду справ Сумського окружного адміністративного суду, на цій посаді працює станом на дату подання позову.
Відповідно до наказу про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі працівникам апарату Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 №69-ОС позивачу встановлена надбавка за вислугу років на державній службі у розмірі 42 відсотків посадового окладу, стаж на державній службі становить понад 14 років.
14.04.2019 позивачу присвоєний 7 ранг державного службовця в межах категорії "В" відповідно до статті 39 Закону № 889-VIII на підставі наказу Черкаського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 №58-ОС.
Наказом керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду "Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі" від 03.01.2023 №1-О позивачу встановлена з 12.07.2023 надбавка за вислугу років на державній службі у розмірі 21 % місячного посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить 7 років.
Виконуючим обов`язки Сумського окружного адміністративного суду виданий наказ від 01.01.2025 року №1-ОС, яким встановлена надбавка позивачу за вислугу років відповідно до абзацу другого пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX у максимальному розмірі 30 відсотків посадового окладу, оскільки вислуга років на державній службі становить понад п`ятнадцять років, тобто не більше 30% посадового окладу.
Не погодившись із діями відповідача щодо оплати праці державного службовця, позивач звернулась до суду із цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають правові норми спеціального Закону України, а саме: частини першої статті 52 Закону № 889-VIII, а не пункту 13 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 4059-IX, а тому, наказ Керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року №1-ОС в частині встановлення позивачу надбавку за вислугу років на державній службу за стаж державної служби понад 15 років у розмірі 30 відсотків є протиправним та звужує обсяг існуючих прав та обов`язків позивача щодо наявного у неї права на отримання станом на 01.01.2025 надбавки за вислугу років на рівні 3 відсотків посадового окладу за кожний календарний рік стажу державної служби, а тому 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, спірні правовідносини у цій справі склались внаслідок встановлення позивачу з 01.01.2025 надбавки за вислугу років на рівні 30%, замість раніше встановленої у розмірі 42%.
Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2026 у зразковій адміністративній справі № 240/7215/24 за позовом фізичної особи до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про визнання протиправними дій, скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити дії (https://reyestr.court.gov.ua/Review/134688422) вказано, що це рішення суду є зразковим для справ, у яких:
- позивач - державний службовець місцевого загального суду, якому з 01 січня 2024 року встановлено надбавку за вислугу років на підставі абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу;
- відповідачі - місцевий загальний суд, наказом якого державному службовцю установлено надбавку за вислугу років з урахуванням правил, передбачених абзацом другим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, та ТУ ДСА, відповідальне за забезпечення фінансування та функціонування місцевого загального суду, у якому працює позивач;
- предмет спору - розмір надбавки за вислугу років на державній службі за 2024 рік;
- спір виник унаслідок обчислення розміру надбавки за вислугу років на державній службі на підставі приписів абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX;
- предмет позову - позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про: визнання протиправним і скасування наказу місцевого загального суду в частині встановлення на 2024 рік щомісячної надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу; зобов`язання ТУ ДСА нараховувати та виплачувати щомісячну надбавку за вислугу років у 2024 році відповідно до статті 52 Закону № 889-VIII на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Отже, враховуючи те, що позивач, ОСОБА_1 є державним службовцем окружного адміністративного суду, а спір виник внаслідок обчислення позивачу розміру надбавки за вислугу років на державній службі на підставі приписів пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX, висновки Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2026 у зразковій справі № 240/7215/24 належить застосовувати і при вирішенні адміністративної справи №480/760/25.
Так, за результатом розгляду справи № 240/7215/24, як зразкової, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що нарахування та виплата державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, а зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивача, як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Вказаний правовий висновок базується на такому.
Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до преамбули Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Згідно зі статтею 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 6 статті 155 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до частини 4 статті 150 Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу.
Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон № 889-VIII.
Статтею 3 Закону № 889-VIII визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Згідно з частиною 1 статті 46 Закону № 889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років.
Відповідно до частин 1-2, 4-5, 8 статті 50 Закону № 889-VIII, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).
Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.
Особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини 1 статті 52 Закону № 889-VIII у редакції від 01.01.2025 надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Однак, згідно з частиною 3 «Прикінцевих положень» Закону № 4059-ІХ зупинено на 2025 рік дію частини першої статті 52 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 4, ст. 43; 2019 р., № 43, ст. 250) в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад. 
Пунктом 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-ІХ передбачено особливості оплати праці державного службовця у 2025 році.
Так, відповідно до пункту 13 розділу «Прикінцевих положень» Закону № 4059-ІХ у 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з:
1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України;
2) варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, у 2025 році з урахуванням вищенаведених норм права, надбавка за вислугу років на державній службі встановлена на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2026 у справі № 240/7215/24 у зразковій справі Суд, за наслідком дослідження питання стосовно того, які норми підлягають застосуванню під час визначення розміру надбавки за вислугу років на державній службі: законодавства про державну службу чи про державний бюджет, вказав на те, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки пізніше прийнятим Законом № 3460-ІХ визначено, що норми раніше прийнятого Закону України «Про державну службу» про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що є пряма норма Закону № 3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону України «Про державну службу» та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців. Тобто, норми Закону України «Про державну службу» щодо оплати праці державних службовців, які суперечать Закону про державний бюджет, не застосовуються, оскільки їх дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону № 3460-ІХ.
Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця, а саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Слід вказати, що норма пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-ІХ, яким передбачено, що у 2025 році надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, неконституційною не визнавалась, а відтак, з урахуванням вищенаведеного підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки до моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання нормативно-правового акта чи його окремих приписів неконституційними такі приписи зберігають чинність і є обов`язковими для всіх суб`єктів правовідносин, зокрема й для органів державної влади та їх посадових осіб.
До того ж, у Законі № 4059-ІХ визначено, що норми раніше прийнятого Закону № 889-VIII про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону.
З наведеного логічно випливає, що норми Закону № 889-VIII щодо оплати праці державних службовців, які суперечать Закону про державний бюджет, не застосовуються, бо їх дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону № 4059-ІХ.
Таке тлумачення дозволяє дійти висновку, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки є пряма норма Закону № 4059-ІХ, яка зупинила дію норми Закону № 889-VIII та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців, що виключає потребу у відшукуванні іншої норми права для врегулювання цих відносин.
Крім того, слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» № 4282-IX від 11.03.2025 (далі – Закон № 4282-ІХ), який набув чинності 01.04.2025, статтю 52 Закону викладено в новій редакції, а саме:
« 1. Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
2. Розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби.
3. Компенсація у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, встановлюється в розмірі та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
4. Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).
5. Розмір місячної або квартальної премії, премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «A», встановлюється у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
6. Фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці».
Тобто з моменту набуття чинності вищевказаним законом (01.04.2025), регулювання оплати праці державних службовців вже не має розбіжностей.
Таким чином, видаючи оскаржуваний у цій справі наказ Керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року № 1-ОС в частині встановленого розміру надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 у 2025 році, а саме: з 01 січня 2025 року на рівні 30 % посадового окладу відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, визначений Законом № 4059-ІХ, що свідчить про відсутність правових підстав для його скасування, що має наслідком прийняття рішення про задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що суд першої інстанції не належним чином встановив фактичні обставини у даній справі, що призвело до прийняття невірного рішення, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 480/760/25 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327 -329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Сумського окружного адміністративного суду - задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 480/760/25 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Т.С. Перцова
Судді | | Я.В. П`янова   С.П. Жигилій