ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 914/2761/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М., 
за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,
представників учасників справи:
позивача - Приватного підприємства "Аверс-Lviv" - Шиян М.В., адвокат (ордер ВС №1461033 від 04.05.2026),
відповідача - Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - не з`явився,
третьої особи - Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго"- Гавенко О.Б., адвокат (довіреність від 02.12.2025 №112-07-8866), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Приватного підприємства "Аверс-Lviv"
на рішення Господарського суду Львівської області від 09.02.2026 (суддя Крупник Р.В.) та
постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026
(головуючий - суддя Якімець Г.Г., судді: Бойко С.М. і Бонк Т.Б.)
у справі № 914/2761/25
за позовом Приватного підприємства "Аверс-Lviv" (далі - ПП "Аверс-Lviv"; Товариство; позивач)
до: Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - АМК; Комітет; відповідач)
про визнання недійсним та скасування розпорядження,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Львівобленерго" (далі - ПАТ "Львівобленерго".
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 03.07.2026 № 32.2-01/984 у зв`язку з запланованою відпусткою судді Власова Ю.Л. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 914/2761/25, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуючий), Бенедисюк І.М, Малашенкова Т.М.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ПП "Аверс-Lviv" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до АМК про визнання недійсним та скасування розпорядження від 14.07.2025 № 63/6-РТВ про зупинення розгляду заяви ПП "Аверс-Lviv" про порушення ПАТ "Львівобленерго" законодавства про захист економічної конкуренції від 05.06.2025 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 914/68/25.
Короткий зміст судових рішень
Господарським судом Львівської області рішенням від 09.02.2026, залишеним без змін Західним апеляційним господарським судом постановою від 04.05.2026, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що АМК діяв в межах своїх повноважень та законно зупинив розгляд заяви про можливе зловживання ПАТ "Львівобленерго" монопольним становищем. Суди дійшли висновку про те, що між заявою до АМКУ та господарською справою № 914/68/25 існує безпосередній зв`язок, оскільки у справі № 914/68/25 вирішується питання, від якого залежить оцінка дій ПАТ "Львівобленерго" з точки зору конкурентного законодавства, а саме - чи має право ПП "Аверс-Lviv" вимагати встановлення у договорі дозволеної потужності на рівні 80 МВт без проходження процедури нового приєднання до мереж. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що висновки АМК узгоджуються з вимогами чинного законодавства, а оскаржуване розпорядження про зупинення розгляду заяви прийняте у межах компетенції та у спосіб, передбачений законом. У зв`язку з цим, підстав для визнання такого розпорядження недійсним та його скасування суди не встановили, а тому відмовили у задоволенні позовних вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ПП "Аверс-Lviv" просить Суд скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 09.02.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПП "Аверс-Lviv" задовольнити у повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Так, скаржник зазначає про те, що суди у розгляді справи не врахували висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 19.03.2026 у справі № 910/980/25 щодо застосування статті 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон №2210), а також щодо меж дискреційних повноважень Антимонопольного комітету України.
Позиція інших учасників справи
ПАТ "Львівобленерго" у відзиві на касаційну скаргу (сформований в системі "Електронний суд" 29.06.2026) заперечує проти доводів скаржника, просить відмовити у їх задоволенні, а судові рішення просить залишити без змін. Зокрема, ПАТ "Львівобленерго" посилається на нерелевантність висновків у справі на яку посилається скаржник до обставин справи, що розглядається.
Додаткові пояснення
Від ПП "Аверс-Lviv" (сформований в системі "Електронний суд" 01.07.2026) надійшли додаткові пояснення у справі, які по суті є запереченнями на поданий ПАТ "Львівобленерго" відзив на касаційну скаргу.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
ПП "Аверс-Lviv" 05.06.2025 звернулося до АМК із заявою про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у якій просило: розпочати розгляд справи про зловживання ПАТ "Львівобленерго" монопольним (домінуючим) становищем на ринку; притягнути ПАТ "Львівобленерго" до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язати ПАТ "Львівобленерго" усунути допущені порушення та компенсувати завдані ПП "Аверс-Lviv" збитки.
У поданій заяві позивач зазначив, що є власником єдиного майнового комплексу з диспетчерською назвою ПС 110/10/6кВ №251 "Львів-12", розташованого за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 11в. До складу цього комплексу входить, зокрема, відкритий розподільчий пристрій 110 кВ та два силові трансформатори ТДТН-40000/110/10/6 загальною потужністю 80 МВт. Як зазначив позивач, зазначені трансформатори були підключені до електромереж ще у 1980-х роках, а межа балансової належності електромереж і електроустановок визначена на болтовому з`єднанні апаратних затискачів вводів 110 кВ Т-1 та Т-2 на ПС 110/10/6кВ №251 "Львів-12".
Позивач також вказав, що між ним та ПАТ "Львівобленерго" укладено два договори: договір про спільне використання технологічних електричних мереж від 29.05.2020 № 145-2717/20 та договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 27.11.2019 № 56518.
У листопаді 2024 року ПП "Аверс-Lviv" звернулося до ПАТ "Львівобленерго" з листом про перегляд умов договору від 27.11.2019 № 56518 в частині встановлення дозволеної (договірної) потужності. Позивач мотивував це необхідністю приведення дозволеної потужності у відповідність до приєднаної потужності електроустановок, яка, на його переконання, становить 80 МВт, а також необхідністю підключення нових об`єктів.
У відповідь ПАТ "Львівобленерго" відмовило у внесенні змін до договору, зазначивши, що величина дозволеної потужності за чинним договором складає 1 153 кВт та для збільшення дозволеної потужності позивачу необхідно звернутися із заявою про приєднання електроустановки певної потужності до електричних мереж системи розподілу, і лише після отримання послуги з приєднання можливе внесення відповідних змін до договору.
У зв`язку з отриманою відмовою ПП "Аверс-Lviv" звернулося до Господарського суду Львівської області із позовом про визнання укладеним договору про надання послуг з розподілу електричної енергії у редакції, запропонованій споживачем, з 01.01.2025. Вказані вимоги розглядаються у межах справи №914/68/25.
Крім цього, у лютому 2025 року позивач звернувся до ПАТ "Львівобленерго" із вимогою про надання паспорта точки розподілу електричної енергії щодо ПС 110/10/6кВ №251 "Львів-12".
У відповідь ПАТ "Львівобленерго" повідомило, що трансформаторна підстанція не є об`єктом, до якого здійснюється розподіл електричної енергії або на якому вона споживається для власних потреб, у зв`язку з чим, такому об`єкту не присвоюється ЕІС-код і не оформляється паспорт точки розподілу.
На думку позивача, ця відповідь містить недоліки щодо зазначення адреси об`єкта, рівня напруги точки комерційного обліку, виду об`єкта сертифікації, дати завершення послуги з первинного приєднання, даних про приєднану та дозволену потужність, а також не містить ЕІС-коду точки розподілу.
На переконання позивача, наведені обставини свідчать про зловживання ПАТ "Львівобленерго" монопольним становищем, що проявилося у відмові надавати послуги з розподілу електроенергії на необхідній споживачу дозволеній потужності, визначеній відповідно до технічних характеристик трансформаторів Т-1 та Т-2 на ПС 110/10/6кВ №251 "Львів-12" на межі балансової належності, що, на думку позивача, порушує частину 8 статті 72 Закону України "Про ринок електричної енергії". Також позивач вважає, що ПАТ "Львівобленерго" нав`язує йому як новому власнику електроустановок занижену договірну потужність у розмірі 1 153 кВт, яка була визначена для попереднього споживача з порушенням законодавства, а також нав`язує непотрібну платну послугу з приєднання як передумову для збільшення дозволеної потужності, хоча фактичне приєднання ПС 110/10/6кВ №251 "Львів-12" до електромереж було здійснено ще у 1980-х роках і жодної зміни технічних параметрів електроустановки не відбулося.
З матеріалів справи вбачається, що АМК прийняло вказану заяву до розгляду. Водночас 14.07.2025 головою Західного міжобласного територіального відділення АМКУ прийнято розпорядження № 63/6-РТВ про зупинення розгляду заяви ПП "Аверс-Lviv" до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 914/68/25, яка розглядається Господарським судом Львівської області. У розпорядженні зазначено, що порушені у заяві питання є пов`язаними з предметом розгляду справи № 914/68/25, а тому не можуть бути вирішені у межах законодавства про захист економічної конкуренції до ухвалення та набрання законної сили рішенням суду у вказаній справі. Вказане розпорядження направлене позивачу супровідним листом від 16.07.2025 № 63-02/6082/е.
Судом також встановлено, що у провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/68/25 за позовом ПП "Аверс-Lviv" до ПАТ "Львівобленерго" про визнання укладеним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у редакції, запропонованій споживачем, з 01.01.2025.
Як вбачається з позовної заяви у справі № 914/68/25, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач зазначає, що ПАТ "Львівобленерго" не визнає за ним права використовувати всю проєктну потужність ПС 110/10/6кВ №251 "Львів-12" у розмірі 80 МВт, незважаючи на те, що ПП "Аверс-Lviv" є власником та основним споживачем вказаної підстанції. Позивач стверджує, що ПС "Львів-12" є існуючою електроустановкою, для якої не потрібно проходити процедуру приєднання, а величина дозволеної (договірної) потужності має визначатися відповідно до проєктної документації. У зв`язку з відмовою ПАТ "Львівобленерго" змінити умови договору щодо дозволеної потужності, позивач вказує, що звернення до суду стало єдиним способом захисту його прав.
Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності І відсутності підстав для скасування розпорядження АМК про зупинення розгляду заяви позивача про порушення ПАТ "Львівобленерго" законодавства про захист економічної конкуренції до набрання законної сили судовим рішенням у справі №914/68/25.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет" (далі - Закон № 3659-XII) АМК є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 3659-XII у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМК має повноваження, зокрема, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.
Перелік повноважень АМК, зокрема, у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції визначений у статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України".
Відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", зокрема, визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;
При цьому, Порядком розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі - Порядок) визначено процедуру розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції (далі - порушення законодавства про захист економічної конкуренції, порушення), проведення слухань у справах органами Антимонопольного комітету України (далі - органи Комітету) відповідно до Законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», «Про Антимонопольний комітет України» та встановлює порядок перевірки та перегляду рішень органів Комітету в цих справах.
Приписами абзацу першого та третього пункту 1 розділу VI Порядку унормовано, що заяви про порушення у справах, підвідомчих адміністративній колегії територіального відділення Комітету, подаються до територіального відділення за місцем вчинення порушення або за місцем знаходження відповідача, або за місцем настання наслідків порушення. Заяви про порушення в інших справах подаються до Комітету; особами, які мають право подавати заяву відповідно до абзацу другого частини першої статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" або частини першої статті 28 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", є суб`єкти господарювання - конкуренти, постачальники, покупці чи продавці відповідача та інші фізичні та юридичні особи, які можуть підтвердити, що дії чи бездіяльність відповідача, визначені зазначеними законами як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мали або мають безпосередній та негативний вплив на їхні права та / або діяльність. Такі заяви мають відповідати вимогам, викладеним у пункті 2 цього розділу.
Згідно з пунктом 2 розділу VI Порядку заява подається в письмовій формі й повинна містити, зокрема: зміст вимог, зокрема очікувані заявником від органів Комітету рішення; виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, зокрема інформацію про ознаки порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції; обґрунтування того, що дії чи бездіяльність відповідача, визначені Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мали або мають безпосередній та негативний вплив на його права та/або діяльність.
Згідно з пунктом 3 розділу VI Порядку, зокрема, визначено, що заява про порушення розглядається протягом 60 календарних днів, а у разі потреби одержання додаткової інформації, яка не може бути надана заявником, строк розгляду заяви може бути подовжений державним уповноваженим, головою територіального відділення на 60 календарних днів, про що письмово повідомляється заявнику. Розгляд заяви може бути зупинено з власної ініціативи відповідного органу Комітету чи голови територіального відділення, чи за заявою особи, що подала заяву, до завершення розгляду органом Комітету, судом пов`язаної з цією заявою іншої справи або до вирішення органом Комітету чи іншим державним органом пов`язаного з нею іншого питання. Про зупинення розгляду заяви та його поновлення приймається розпорядження. Повідомлення про зупинення розгляду заяви та його поновлення надсилається заявнику протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного розпорядження.
Згідно з частинами першою, другою статті 37 Закону № 2210 у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи АМК приймають розпорядження про початок розгляду справи. Розпорядження про початок розгляду справи надсилається відповідачу протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. У разі коли відповідача визначено після початку розгляду справи, йому протягом трьох робочих днів надсилається розпорядження про залучення до участі у справі як відповідача разом з розпорядженням про початок розгляду справи.
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.
Скаржник визначаючи підставою касаційного оскарження пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України у своїй касаційній скарзі вказав про неврахування висновків викладених у постанові Верховного Суду від 19.03.2026 у справі №910/980/25.
Так предметом розгляду у справі №910/980/25 були вимоги про скасування розпорядження першого заступника Голови АМК "Про відмову у розгляді заяви про захист від недобросовісної конкуренції" (далі - Розпорядження АМК) та зобов`язання АМК розглянути заяву про захист від недобросовісної конкуренції у відповідності до вимог антиконкурентного законодавства.
Вимоги позивачів були обґрунтовані тим, що відповідачем під час прийняття оспорюваного розпорядження не дотримано вимог щодо всебічності та повноти розгляду антимонопольної справи, оскільки останнім не було здійснено повне дослідження усіх обставин справи щодо наявності у діях ПП "Дольче-Віта" ознак неправомірного використання позначення "Ролліні", а також, АМК не було здійснено будь-якого порівняльного аналізу зовнішньої форми виробів, які виготовляються Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Левада" (далі - ТОВ "Торговий дім "Левада") та ТОВ "Югфуд".
Водночас причиною виникнення спору у справі №914/2761/25 було питання щодо наявності І відсутності підстав для скасування розпорядження АМК про зупинення розгляду заяви позивача про порушення ПАТ "Львівобленерго" законодавства про захист економічної конкуренції до набрання законної сили судовим рішенням у справі №914/68/25.
Отже, як у справі №910/980/25 так і у справі №914/2761/25 предметом оскарження було розпорядження АМК. Водночас у справі №910/980/25 прийняте АМК розпорядження стосувалося відмови у розгляді заяви про захист від недобросовісної конкуренції. Суди у справі №910/980/25 перевіряючи дотримання органом АМК вимог законодавства та прийняття ним рішення на підставі, у спосіб та у межах повноважень, передбачених законодавством України, встановили, що АМК неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а тому суди дійшли висновку, що АМК було застосовано формальний підхід до розгляду цієї частини заяви позивачів, неповне з`ясування обставин щодо наявності ознак недобросовісної конкуренції у діях ТОВ "Торговий дім "Левада". 
При цьому у справі №914/2761/25 АМК своїм розпорядженням зупинив розгляд заяви керуючись абзацом 11 пункту 3 розділу VI Порядку до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 914/68/25, а не відмовив у її розгляді.
Водночас Верховний Суд зазначає, що інститут зупинення розгляду заяви - це процесуальний механізм АМК, який дозволяє тимчасово призупинити розгляд заяви про виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції до настання певних обставин, що спрямоване для об`єктивного та всебічного з`ясування обставин.
Також, Верховний Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України поширюється саме на подібні правовідносини. Термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст. 
Отже, подібність правовідносин слід визначати з урахуванням обставин кожної конкретної справи та оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
Верховний Суд не раз наголошував, що:
- підставою для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах;
- не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
Отже, у кожній з цих справ АМК приймав різні за змістом розпорядження з огляду на встановлені Законом №2210 та Порядком повноваження і враховуючи обставини та доводи поданих заяв, та обставин ухвалення рішень судами. 
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що доводи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо її застосування не знайшли свого підтвердження.
Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
Інших доводів на обґрунтування незаконності рішення Господарського суду Львівської області від 09.02.2026 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі № 914/2761/25 касаційна скарга не містить.
Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тих частинах, які узгоджуються з вказаними вище висновками Верховного Суду, наведеними у цій постанові.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною першою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи доводи касаційної скарги, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку із чим підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.
Судові витрати
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного підприємства "Аверс-Lviv" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 09.02.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі № 914/2761/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова