Номер провадження: 22-ц/813/4879/26 
Справа № 521/15502/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Матвєєв Віталій Юрійович на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року, постановленого під головуванням судді Михайлюка О.А., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 114089182 від 03.12.2023 року у розмірі 37761,60 грн. та судові витрати.
Вобґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 03 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 114089182 на суму 8000 грн.
Кредитний договір був укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису та підписаний відповідачем за допомогою ідентифікатора VAZS-5462.
Отже, відповідач ініціював укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений.
Позивач вважає, що у кредитному договорі сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.
Відповідно до умов договору первісний кредитор 03.12.2023 року перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 8000 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, яка ним була вказана у заявці при укладенні кредитного договору.
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, однак відповідач не здійснював повернення коштів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом та процентами на загальну суму 37761,60 грн., яка складається з: 8000 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 29761,60 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, які відповідач відмовляється повернути в добровільному порядку.
Позивач вказував, що 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №270 від 06.02.2024 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. 31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024 року до договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача. 08.07.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Ейс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року позов ТОВ «ФК «Ейс» задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» суму заборгованості за кредитним договором № 114089182 від 03.12.2023 року у розмірі 37761 грн. 60 коп., яка складається з наступного: 8000 грн. - заборгованість по кредиту; 29761 грн. 60 коп. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Матвєєв В.Ю. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовну заяву задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 9392 грн., з яких сума заборгованості за тілом кредиту – 8000 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 1392 грн., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 114089182 від 03.12.2023 року з 03.12.2023 року по 02.01.2024 року (30 днів) заборгованість складає 9392 грн. (з яких: тіло кредиту – 8000 грн., заборгованість за відсотками 1392 грн.). Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 114089182 від 03.12.2023 року становить 9392 грн. Але суд першої інстанції проігнорував умови договору, строк кредитування, паспорт кредиту, тим самим стягнув з ОСОБА_1 відсотки за понадстроковим користуванням коштами у розмірі 29761,60 грн., тим самим вийшов за межі позовних вимог та безпідставно застосував до правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції, при розрахунку заборгованості проігнорував той факт, що позивач обрав несправедливий підхід у стягненні заборгованості, який носить протиріччя із паспортом споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 114089182 від 03.12.2023 року, в якому відсутня домовленість між сторонами щодо стягнення суми відсотків поза межами встановленого строку в договорі.
Апелянт вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії кредитного договору є безпідставними, оскільки заборгованість за тілом кредиту складає 8000 грн., заборгованість по процентам складає 1390,40 грн.
Щодо стягнутої правничої допомоги, апелянт зазначає, що обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, що стягнення коштів на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. є явно завищеною та необґрунтованою, та вважає, що сума у розмірі 1200 грн. є справедливою та обґрунтованою, співмірною зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу, Сахарова О.І., представник ТОВ «ФК «Ейс» просить рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що з умов кредитного договору вбачається, що нараховані відповідачу проценти за користування кредитом поза межами встановленого кредитним договором строку кредитування є погодженою сторонами мірою відповідальності за порушення відповідачем строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 37761,60 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, з наступних підстав.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Ейс», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушила умови договору в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, тому у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст. 1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України).
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03.12.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений кредитний договір № 114089182 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідно до п.2.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8000 грн. 00 коп. (вісім тисяч грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн. 03.12.2023 року на банківську карту № НОМЕР_2 відповідача, яку відповідач вказала у заявці при укладенні кредитного договору, що підтверджується платіжним дорученням від 03.12.2023 року.
28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №270 від 06.02.2024 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 114089182 від 03.12.2023 року.
31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №2 від 31.07.2024 до договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 114089182 від 03.12.2023 року.
08.07.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 114089182 від 03.12.2023 року.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 37761 грн. 60 коп., яка складається з наступного: 8000 грн. - заборгованість по кредиту; 29761 грн. 60 коп. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з частиною першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до положень частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до положень статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України).
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними договору в електронній формі.
ОСОБА_1 , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, тобто укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за договором та здійснило переказ грошових коштів на картковий рахунок відповідача у сумі 8000 грн., однак відповідач у встановлені кредитним договором строки заборгованість не сплатив та кредитні кошти не повернув.
Як вбачається з матеріалів справи до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги за договором № 114089182 від 03.12.2023 року (первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») за відповідними договорами факторингу.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що надані позивачем витяги з реєстру боржників до договорів факторингу в сукупності з копіями таких договорів факторингу є достатніми доказами набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 
ОСОБА_1 не заперечує факт отримання кредитних коштів у розмірі 8000 грн., проте в матеріалах справи відсутні докази про повернення відповідачем кредитних коштів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000 грн., оскільки отримання відповідачем кредитних коштів підтверджуються встановленими обставинами та не заперечується учасниками справи.
Однак,колегія суддів не може погодитися з висновком суду про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 29761,60 грн., з огляду на наступне.
За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Відповідно до п. 2.1. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8000 грн. 00 коп. (вісім тисяч грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Кінцева дата повернення кредиту 02.01.2029 року (п. 7.3).
Згідно з п. 8.3.1. за період від дати видачі кредиту до 02.01.2024 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 211,700 (двісті одинадцять цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,580 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним (далі – дисконтна процентна ставка).
Пунктом 8.3.2. у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 02.01.2024 р. проценти нараховуються за ставкою 839,500 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,300 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (далі – індивідуальна процента ставка).
Відповідно до п. 8.4. після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,700 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,980 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.
Згідно п. 12.4. сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,700 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до п. 8.10. продовження строку дисконтного періоду та настання відкладальних обставин нарахування процентів за ставкою, що застосовується без продовження дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього договору та не потребує змін цього договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови договору, в тому числі строк дії договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення цього договору.
З наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.04.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем складає загальний розмір – 37761,60 грн., з яких тіло кредиту – 8000 грн., відсотки за користування кредитом – 29761,60 грн.
Однак, колегія суддів не погоджується з наданим розрахунком, з огляду на таке.
Підпунктом 6 пункту 5 Закону №3498-IXвід 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон № 3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.
Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №3498-ІХ встановлено, що зміни до Закону, внесені на підставі Закону України №3498-ІХ поширюються на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності Законом №3498-ІХ, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір про надання грошових коштів у позику між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено 03.12.2023 року на 5 років з дисконтним періодом в 30 днів, тобто до набрання чинності Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а отже умова договору про нарахування відсотків за користування кредитними коштами з використанням процентної ставки в розмірі 2,5 % в день можлива з 24.12.2023 року.
Отже, нарахування відсотків у даному договорі має відбуватися наступним чином:
- з 03.12.2023 року по 23.12.2023 року розмір денної процентної ставки – 0,58% (8000 грн. : 100% х 0,58% х 20 днів) = 928 грн.
- з 24.12.2023 року по 21.04.2024 року розмір денної процентної ставки – 2,5% (8000 грн. : 100% х 2,5% х 120 днів) = 24000 грн.
- з 22.04.2024 року по 30.04.2024 року розмір денної процентної ставки – 1,5% (8000 грн. : 100% х 1,5% х 7 днів) = 840 грн.
Отже заборгованість за відсотками по кредиту, з урахуванням Закону України № 3498-IX, за період з 03 грудня 2023 року по 30 квітня 2024 року складає – 25768 грн.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 25768 грн., яка виникла перед позивачем.
Колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 114089182 від 03.12.2023 року з 03.12.2023 року по 02.01.2024 року (30 днів) заборгованість складає 9392 грн. (з яких: тіло кредиту – 8000 грн., заборгованість за відсотками 1392 грн.), тобто суд проігнорував умови договору, строк кредитування, паспорту кредиту, тим самим стягнув з ОСОБА_1 відсотки за понадстроковим користуванням коштами у розмірі 29761,60 грн., тим самим вийшов за межі позовних вимог та безпідставно застосував до правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки кредитний договір був укладений 03.12.2023 року з кінцевою датою повернення кредиту – 02.01.2029 року, при цьому, період з дня укладення кредиту стосується дисконтного періоду з процентною ставкою, 0,58%, який з урахуванням Закону України № 3498-IX складає 20 днів, надалі застосовуються відсотки у розмірі 2,5% на 120 днів, та 1,5% на 7 днів.
Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду зміні, зі зменшенням стягнутої суми заборгованості по несплаченим відсоткам з 29761,60 грн. до 25768 грн.
Щодо судових витрат.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» підлягають частковому задоволенню на суму 33768 грн. (89,42%), сплаченого позивачем судового збору у суді першої інстанції, сплаченого апелянтом судового збору у суді апеляційної інстанції, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2166,11 грн., а на користь відповідача за розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню з позивача судовий збір у розмірі 391,39 грн., та з урахування взаємних розрахунків остаточно підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору з урахуванням пропорційно задоволених позовних вимог у загальному розмірі 1774,72 грн.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що стягнуті з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати підлягають зменшенню з 2422,40 грн. до 1774,72 грн.
Щодо правничої допомоги:
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. при розгляді справи в суді першої інстанції, та з урахуванням задоволення позовних вимог на 89,42%, колегія суддів дійшла висновку про зменшення стягнутих з ОСОБА_1 на користь позивача витрат на правничу допомогу з 7000 грн. до 6259,40 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що стягнута правнича допомога у розмірі 7000 грн. є завищеною та необґрунтованою, колегія суддів залишає без задоволення, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу та звертає увагу, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Матвєєв Віталій Юрійович – задовольнити частково.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 грудня 20205 року – змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (ЄДРПОУ 42986956) заборгованості за кредитним договором № 114089182 від 03.12.2023 року з 37 761 гривні 60 копійок до 33 768 гривень, з яких: 8 000 гривень – заборгованість по тілу кредиту; 25 768 гривень – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (ЄДРПОУ 42986956) судових витрат у вигляді судового збору з 2 422 гривень 40 копійок до 1 774 гривень 72 копійки.
Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (ЄДРПОУ 42986956) витрат на правничу допомогу з 7 000 гривень до 6 259 гривень 40 копійок.
В інший частині рішення залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 20 липня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда