ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 161/25909/25 пров. № А/857/36229/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Кушнір В.О.,
за участі секретаря судового засідання Ханащак С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Луцький міськрайонний суд Волинської області від 19 червня 2026 року (судді Олексюка А.В., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 09 год. 53 хв. в м. Луцьк повний текст рішення складено 24.06.2026) у справі № 161/25909/25 провадження № 2-а/161/36/26 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції в якому просить скасувати постанову серії ЕНА №6191469 від 20.11.2025.
Рішенням Луцький міськрайонний суд Волинської області від 19 червня 2026 року задоволено позов частково. Постанову серії ЕНА № 6191469 від 20 листопада 2025 року, винесену інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Оніщенко Оленою Сергіївною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, змінено, скасувавши накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 гривень, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу. В якій просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та відмовити в задоволенні позову повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норми процесуального та матеріального права та неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи. Вказує, що суд першої інстанції у цій справі не є органом, уповноваженим розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі – КУпАП). Відповідно до ст. 222 КУпАП розгляд таких справ віднесено до компетенції органів Національної поліції, які наділені повноваженнями вирішувати питання щодо можливості застосування положень ст. 22 КУпАП та звільнення особи від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення. Отже, суд першої інстанції, встановивши наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та фактично підтвердивши правомірність постанови поліцейського, дійшов помилкового висновку про можливість застосування ст. 22 КУпАП звільнивши позивача від адміністративної відповідальності та обмежившись усним зауваженням, суд вийшов за межі повноважень, визначених КУпАП та Кодексу адміністративного судочинства України.
Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подав.
Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Оніщенко Оленою Сергіївною винесено постанову серії ЕНА №6191469 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки 20 листопада 2025 року о 16 год. 26 хв. 19 сек. у м. Луцьку по проспекту Волі, 23, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом JEEP PATRIOT, державний номерний знак НОМЕР_1 , із забрудненим номерним знаком, що не давало змоги чітко визначити символи на відстані 20 метрів, чим порушила п. 2.9в ПДР та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 гривень.
Приймаючи рішення по справі та задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі незважаючи на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення на нього було накладено адміністративне стягнення, яке не є співрозмірним із вчиненим діянням та у діях позивача був склад адміністративного правопорушення, однак, з урахуванням наведеного правопорушення є малозначним, а тому були всі підстави для звільнення позивача від адміністративної відповідальності, обмежитись усним зауваженням, відповідно до вимог статті 22 КУпАП.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до не правильного застосуванням норм матеріального та порушення процесуального права, виходячи з наступного.
Згідно із статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. 
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону №3353-XII).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).
Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною 1 статті 121-3 КУпАП, передбачено, відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. 
Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно статті 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Згідно статті 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно із статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото – і кінозйомки, відеозапису, засобів фото – і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, адміністративні правопорушення за частиною 1 статті 121-3 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Отже, наведеними нормами передбачено, що уповноважені працівники підрозділів Національної поліції України мають право розглядати справи, зокрема, за частиною 1 статті 121-3 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відеозапис наданий відповідачем зафіксовано стан державного номерного знака транспортного засобу позивачки, який був забруднений та його символи не могли бути чітко визначені.
Таким чином, до матеріалів справи додано відеозапис події, яка описана в постанові про адміністративне правопорушення, який в розумінні статті 251 КУпАП є належним та допустимим доказом по цій справі, що не заперечується позивачкою, відповідно в її діях містяться ознаки порушення вимог підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Щодо врахування судом першої інстанції в силу приписів статті 22 КУпАП можливості звільнити позивача від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.
Відповідно до приписів статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
При цьому відповідно до статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 1 статті 121-3 КУпАП, розглядають органи Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Отже, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема на підставі частини 1 статті 121-3 КУпАП, є виключною компетенцією уповноваженого органу, в цьому випадку - працівників органів і підрозділів Національної поліції.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, приймаючи рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції тим самим втрутившись в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.
Отже, сфера застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу (у цьому випадку – Департамент патрульної поліції або Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 266/3228/16-а, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначив, що з досліджених матеріалів справи вбачається, що у діях позивачки був склад адміністративного правопорушення, даний факт не заперечується нею – відповідні висновки суду першої інстанції не оскаржені позивачкою, тобто не заперечуються вчинення адміністративного правопорушення, також колегія суддів враховує, що факт порушення підтверджується відеозаписом поданим відповідачем, де зафіксовано, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом JEEP PATRIOT, державний номерний знак НОМЕР_1 , із забрудненим номерним знаком, що не давало змоги чітко визначити символи на відстані 20 метрів.
Згідно з пунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що не встановлено порушень при складанні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які б могли призвести до скасування оскаржуваної постанови. Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення даного позову та наявності підстав для його задоволення і звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення, суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні даного позову, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.
Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – задовольнити.
Рішення Луцький міськрайонний суд Волинської області від 19 червня 2026 року у справі № 161/25909/25 провадження № 2-а/161/36/26 – скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується. 

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

В.О. Кушнір

Повний текст постанови складено 10.08.2026