Справа № 738/235/26 
№ провадження 2/738/229/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

28 серпня 2026 року        місто Мена
Менський районний суд Чернігівської області у складі
головуючого – судді: Савченка О.А., 
за участю
секретаря судового засідання: Лях Н.М.,
представника первісного позивача, відповідача за зустрічним позовом:  ОСОБА_1 ,
відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом:  ОСОБА_2 ,
представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом:  ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, -
В С Т А H О В И В:

Стислий виклад позиції учасників справи.
У лютому 2026 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме земельну ділянку з кадастровим номером 7423082500:02:000:0113, площею 4,65 га. Спадкоємцем за заповітом після її смерті є позивач по справі – ОСОБА_4 . Фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , де йому було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з неможливістю визначити розмір обов`язкової частки спадкоємця, відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу та було рекомендовано звернутися до суду.
В березні 2026 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні в якому позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, а саме на 1/2 частку земельну ділянку з кадастровим номером 7423082500:02:000:0113, площею 4,65 га, як за спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині, після смерті матері ОСОБА_5 , мотивуючи свої вимоги тим, що померла була її матір`ю, і на момент смерті останньої позивачка була непрацездатною особою (пенсіонером) і хоча померлою був складений заповіт, в якому вона заповіла земельну ділянку користь ОСОБА_4 , вона вважає, що має право на 1/2 частку спадкового майна. У визначений законом строк вона звернулася з заявою до нотаріальної контори. У зв`язку з неможливістю нотаріусом визначити розмір обов`язкової частки вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі. 
У своїй заяві, яка була подана до суду 24 березня 2026 року ОСОБА_4 уточнив свої позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7423082500:02:000:0113, площею 4,65 га в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , усунувши від спадкування ОСОБА_2 . Позовні вимоги в частині усунення ОСОБА_2 від спадкування мотивував тим, що остання ухилилася від надання допомоги своїй матері ОСОБА_5 , яка через свій вік та стан здоров`я перебувала у безпорадному стані. 
Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2026 року первісну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2026 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 прийнято до спільно розгляду з первісною позовною заявою.
24 березня 2026 року до суду надійшла заява первісного позивача ОСОБА_4 про уточнення позовних вимог.
Ухвалою суду від 19 червня 2026 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.
Первісний позивач, відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився. Згідно Ордеру на надання правничої допомоги доручив свої інтереси в суді представляти адвокату Максак Т.Л.
Представник первісного позивача, відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити.
Первісний відповідач, позивач за зустрічним позовом та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримали в повному обсязі.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Стольне Корюківського району Чернігівської області померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17 листопада 2022 року (а.с. 13).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на земельну ділянку з кадастровим номером 7423082500:02:000:0113, площею 4,65 га, що розташована на території Городищенської сільської ради Менського (нині Корюківського) району Чернігівської області (а.с. 19).
Як встановлено в судовому засіданні, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є її діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ( а.с. 59-68, 89-90, 235-238).
Відповідно до заповіту посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Ю.О. 16 листопада 2018 року ОСОБА_5 на випадок смерті зробила розпорядження, згідно якого земельну ділянку з кадастровим номером 7423082500:02:000:0113, площею 4,65 га, що розташована на території Городищенської сільської ради Менського (нині Корюківського) району Чернігівської області заповіла – ОСОБА_4 (а.с. 16).
05 квітня 2023 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Богдановської О.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 53).
05 травня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Богдановської О.М. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 57 зворот).
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 01.09.2021 року ОСОБА_2 являється пенсіонером (а.с. 86).
Постановою приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Богдановської О.М. 19 грудня 2025 року № 177/02-31 ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером 7423082500:02:000:0113, площею 4,65 га у зв`язку з неможливістю визначення розміру обов`язкової частки ОСОБА_2 та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документ (а.с. 38-39). 
Згідно довідки № 01-22/840 від 19.03.2026 ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Корюківської РДА (м. Мена) і одержувала компенсаційну виплату працездатній особі, яка не працює і здійснює догляд за особою, яка досягла 80 річного віку за ОСОБА_5 з 18.11.2016 по 31.07.2017 (а.с. 144, 148).
Як вбачається з клопотання старости Городищенського старостинського округу № 83/18-21/18 від 09.06.2022 ОСОБА_5 має слабкий стан здоров`я, ліжкохвора та потребує постійного догляду. Має дочку пенсіонерку ( ОСОБА_2 ), але вона за станом здоров`я не має змоги доглядати свою матір (а.с. 191).
Згідно рішення виконавчого комітету Менської міської ради № 165 від 12 вересня 2022 року ОСОБА_5 направлено до відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Менської міської ради (а.с. 192).
Свідок ОСОБА_9 судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_2 в 2016 році забрала з лікарні паралізовану матір ОСОБА_5 та здійснювала за нею догляд до літа 2017 року.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до норми частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Як визначено частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За положеннями статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.
У відповідності з нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 
Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до вимог статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.
Як визначено Постановою Верховного суду від 25 листопада 2020 року у справі 292/389/17 перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.
При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.
За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.
Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги.
Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення (стаття 1266 ЦК України).
Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом.
У статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
В судовому засіданні встановлено, та підтверджено належними та допустимими доказами, та поясненнями самої позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 , що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 окрім позивачки були її брат та сестри: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .
За таких обставин, суд приходить до висновку, що розмір обов`язкової частки ОСОБА_2 в спадщині становить 1/8 частку, що становить половину частки, яка належала б кожному з спадкоємців ( ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ) у разі спадкування за законом. 
У відповідності до статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.  Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. 
Так, в судовому засіданні з пояснень учасників судового розгляду, показань свідка та досліджений доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 здійснювала догляд за своєю матір`ю ОСОБА_5 з листопада 2016 року по липень 2017 року. Влітку 2017 року ОСОБА_2 зламала ключицю. Потім, на прохання ОСОБА_5 , ОСОБА_2 відвезла останню за місцем постійного проживання в село Синявку та їздила туди велосипедом, щоб її доглядати. Після цього догляд за ОСОБА_5 , на прохання її сина ОСОБА_7 , здійснював ОСОБА_4 до вересня 2022 року. З вересня 2022 року ОСОБА_5 була поміщена до Територіального центру соціального обслуговування, як особа яка потребувала постійного стороннього догляду. 
Матеріали справи містять докази, що ОСОБА_2 на момент поміщення ОСОБА_5 до центру соціального обслуговування за станом свого здоров`я не мала змоги доглядати свою матір.
Докази про те, що інші діти ОСОБА_5 не мали змоги її доглядати в матеріалах справи відсутні. 
З огляду на досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що первісним позивачем ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами того, що спадкодавець ОСОБА_5 перебувала допомоги саме від первісного відповідача ОСОБА_2 , а остання, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, що може бути підставою для усунення права на спадкування. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
За таки обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом та визнання за ОСОБА_4 право власності на 7/8 частин земельної ділянки з кадастровим номером 7423082500:02:000:0113, площею 4,65 га, що розташована на території Городищенської сільської ради Менського (нині Корюківського) району Чернігівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд також приходить до висновку про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні та визнання за ОСОБА_2 право власності на обов`язкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті спадкодавця, матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/8 часку земельної ділянки з кадастровим номером 7423082500:02:000:0113, площею 4,65 га, що розташована на території Городищенської сільської ради Менського (нині Корюківського) району Чернігівської області.
Розподіл судових витрат між сторонами.
При вирішенні заяв первісного позивача ОСОБА_4 про стягнення понесених судових витрат та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового суд виходить з наступного.
Порядок розподілу судових витрат визначений у статті 141 ЦПК України. 
Відповідно до частин першої та другої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені».
Представництво інтересів ОСОБА_4 у даному провадженні здійснювала адвокат Максак Тетяна Леонідівна на підставі Договору про надання правової допомоги № б/н від 06 січня 2026 року, Ордеру на надання правничої допомоги (а.с. 41-42).
На підтвердження понесення первісним позивачем ОСОБА_4 позивачем витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додано копію Рахунку фактури від 06 січня 2026 року та Квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № ПЗ489955 від 06.01.20206 (а.с. 43-44).
До клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про звільнення від оплати судових витрат по справі надано відомості з Пенсійного фонду України та Акт комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації (а.с. 223-225, 228-230).
У відповідності до частини першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
З урахуванням наданих доказів та наведених аргументів суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судових витрат по справі.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 суд приходить до висновку про пропорційне стягнення судових витрат з ОСОБА_2 відповідно до розміру задоволених позовних вимог за первісним позовом. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
В И Р I Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом – задовольнити частково. 
Визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ) право власності на 7/8 частин земельної ділянки з кадастровим номером 7423082500:02:000:0113, площею 4,65 га, що розташована на території Городищенської сільської ради Менського (нині Корюківського) району Чернігівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Стольне Корюківського району Чернігівської області).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 , зареєстрована по АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ) 1 464 (одну тисячу чотириста шістдесят чотири) гривні 05 копійок сплаченого судового збору та 8 750 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.
В решті позовних вимог відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 , зареєстрована по АДРЕСА_2 ) право власності на обов`язкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті спадкодавця, матері ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Стольне Корюківського району Чернігівської області), а саме на 1/8 часку земельної ділянки з кадастровим номером 7423082500:02:000:0113, площею 4,65 га, що розташована на території Городищенської сільської ради Менського (нині Корюківського) району Чернігівської області.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий О.А. Савченко