ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	 	Справа № 380/6187/26 пров. № А/857/22317/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Мандзія О.П., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року (суддя Кравців О.Р., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - РТЦК), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність РТЦК щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів відомостей про непридатність до військової служби за станом здоров?я та виключення з військового облік;
- зобов?язати РТЦК внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів відомостей про непридатність до військової служби за станом здоров?я та виключення з військового обліку.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року справу передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В доводах апеляційної скарги вказує, що фактичне місце проживання у місті Львові офіційно зареєстроване в порядку, передбаченому законодавством України зі збереженням реєстрації за попереднім місцем проживання в місті Херсоні, віднесеному до території активних бойових дій. Натомість суд першої інстанції не врахував та не застосував при вирішенні питання про територіальну підсудність його позову положення пункту 10 Розділу VІ Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі – Закон № 1871-IX), абзацу другого пункту 4 «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 (далі – Порядок №265).
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), зважаючи на те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням зміни територіальної підсудності, ця справа має розглядатися Одеським окружним адміністративним судом.
Такі висновки суду першої інстанції є помилковими з таких міркувань.
За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, у тому числі, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Поняття «підсудність» розкривається законодавцем у параграфі 3 глави 2 розділу І КАС та визначається як територіальна юрисдикція, питання якої врегульовані приписами статей 25-30 КАС.
Відповідно до частини першої статті 25 КАС адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.
Відповідно до частини другої статті 26 КАС позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що КАС встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).
Відтак, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.
Тобто, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.
Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Місце перебування-житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.
З метою забезпечення умов для стабільності цивільних відносин та виконання фізичними особами обов`язків щодо інших суб`єктів права, встановлена їхня реєстрація за місцем проживання і за місцем тимчасового перебування.
Статтею 3 Закону № 1871-IX встановлено, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою: 1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом; 2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; 3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.
Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування) (частина перша статті 4 Закону № 1871-IX).
В частині першій статті 5 Закону № 1871-IX передбачено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.
Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів, визначає Порядок № 265.
Пунктом 4 Порядку № 265 передбачено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих російською федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.
Подаючи позовну заяву саме до Львівського окружного адміністративного суду, позивач скористався наданим йому процесуальним законом правом визначити територіальну підсудність за місцем фактичного проживання (перебування) позивача у даній справі, а саме в м. Львів. 
На підтвердження даного факту до позовної заяви додано копію довідки від 31.05.2024 № 1307-7002047541 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, в якій зазначена адреса фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 
Згідно з вимогами частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
У постанові від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абзац перший частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 607/5535/22, особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи, можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування.
Отже, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як внутрішньо переміщена особа, то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21, на які покликався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. У зазначеній справі Верховний Суд не досліджував особливості визначення місця проживання внутрішньо переміщених осіб у контексті положень пункту 10 розділу VI Закону № 1871-IX, а також абзацу другого пункту 4 Порядку № 265, які встановлюють спеціальне правове регулювання для осіб, зареєстроване місце проживання яких знаходиться на територіях активних бойових дій або тимчасово окупованих територіях.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передачу справи до Одеського окружного адміністративного суду, оскільки, звертаючись із позовом саме до Львівського окружного адміністративного суду, позивач виходив із свого задекларованого (зареєстрованого) місця перебування як внутрішньо переміщеної особи, а відтак обґрунтовано, відповідно до вимог статті 25 КАС, звернувся з даним позовом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини третьої статті 312 КАС у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. П. Мандзій 	
 	 	Т. В. Онишкевич