СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Шевченка, 41а, селище Семенівка, Кременчуцький район, Полтавська область, 38200
тел. (05341) 9 17 39,e-mail: inbox@sm.pl.court.gov.ua, web: https://sm.pl.court.gov.ua
ідентифікаційний код 02886143 

Справа №547/1235/25
Провадження №2/547/145/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді В.Ф.Харченка,
за участі секретаря судового засідання О.О.Харченко, 
представника позивача ТОВ "Факторинг Партнерс" – адвоката Д.В.Синиченко (відеоконференцзв`язок),
представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката В.В.Трембача,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у залі судових засідань № 1, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
ВСТАНОВИВ:
16.12.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (далі – ТОВ "Факторинг Партнерс") звернулося до суду із позовом в електронній формі до відповідача ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за договором про надання позики (оферта) № 0507164989/1 від 20.12.2020, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфінанс" (далі – ТОВ "Інфінанс") та ОСОБА_1 , внаслідок чого утворилася загальна заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 77705,00 грн, з яких: 2000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 75705,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 33745,00 грн, з яких: 2000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 31745,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Також позивач зазначає, що відповідач має заборгованість за ще одним кредитним договором № 3103396 від 25.10.2020, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" (далі – ТОВ "Авентус") та ОСОБА_1 , внаслідок чого утворилася загальна заборгованість відповідача перед позивачем 39066,10 грн з яких: 12050,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 27016,10 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги. 
Всього позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за двома кредитними договорами у загальній сумі 72811,10 грн з яких: 14050,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 58761,10 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги.
Позивач вказує, що набув право грошової вимоги за вказаними договорами на підставі договору факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024, що укладений між позивачем ТОВ "Факторинг Партнерс" і первинним кредитодавцем ТОВ "Авентус".
Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений при зверненні до суду судовий збір 2422,40 грн і понесені витрати на правничу допомогу 25000,00 грн. 
Надані позивачем розрахунки вказують на порядок і підстави розрахунків, строк позовної давності не пропущено, відповідач на була обмежена у часі прочитання договору і правил. Незгода з договором на стадії його виконання та ініціювання стягнення заборгованості у судовому порядку, не є підставою для визнання недійсним договору чи окремих його умов.
Ухвалою суду від 22.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 21.01.2026 о 14:40 год.; повідомлено відповідача, що 09.12.2025 позивач надіслав йому засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" листом з описом вкладення № 0503789312020 копію позовної заяви з додатками, які розглядаються судом у цій справі; запропоновано відповідачеві, зокрема, подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення судової повістки і копії ухвали суду від 22.12.2025 тощо (а.с. 160). 
Відповідач ОСОБА_2 .Тамара судову повістку на 21.01.2026 о 14:40 год. і копію ухвали суду не отримала 23.01.2026 за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 159, 166, 167), що згідно із п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК) є належним врученням відповідачеві судової повістки і повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Відповідач ОСОБА_2 .Тамара у судові засідання не з`являлася.
Представник С.М.Тамара – адвокат В.В.Трембач проти позову заперечує. Відповідач не вчиняла дій з ініціювання продовження строку кредитування. Не сплачувала суми, які мали б стати підставою для пролонгації. Кредитодавець не може претендувати на більш як 50 % як суми компенсації вартості продукції, оскільки це є несправедливою умовою договору. Кредитодавець є сильнішою стороною договору кредитування тому споживач-позичальник має гарантії щодо несправедливих умов договору, необхідності надання інформації про всі умови договору. Кредитодавці порушили публічний порядок. Ініціювали сплату надмірних процентів за користування кредитом. Витрати на правничу допомогу 25000,00 грн є неспівмірними складності справи. Можливі витрати не повинні перевищувати 10000,00 грн. Позивач пропустив строк позовної давності. Відповідачеві на надавалися правила кредитування на які вказують договори кредитування.
У судових засіданнях оголошувалися перерви неодноразово, зокрема у зв`язку з заміною складу представників позивача. Вступом у справу представника відповідача, необхідністю надання нових доказів, витребування судом доказів у сторін з огляду на існування ознак недобросовісного надання до суду доказів та приховування окремих дійсних обставин щодо договірних стосунків між сторонами тощо.
Вивчивши письмові заяви сторін по суті справи, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи і надані до суду дані і докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини
20.12.2020 між ТОВ "Інфінанс", як кредитором та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0507164989/1 від 20.12.2020 (оферта) та надання кредиту згідно Заявки-анкети № 3393178 від 20.12.2020 у розмірі 2000,00 грн. Строк користування кредитом 28 днів. Строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності Пролонгації. Річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності Пролонгації. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 980,00 грн, за умови належного виконання умов Договору та відсутності Пролонгації. Реальна річна процента ставка за кредитом становить 638,75% за умови належного виконання умов Договору та відсутності Пролонгації. Номінальна відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках передбаченими правилами. Номінальна річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується у випадках передбаченими Правилами. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 638,75%, при виконанні Номінальної відсоткової ставки. Максимальна відсоткова ставка 3,5 % за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов Договору. Максимальна річна відсоткова ставка 1277,5% застосовується за умови неналежного виконання умов Договору. Реальна річна процента ставка за кредитом у грошовому виразі становить: 1960,00 грн, за умови неналежного виконання умов Договору. Реальна річна процентна ставка за кредитом становить 1277,5%, за умови неналежного виконання умов Договору.
Вказана заява-анкета, пропозиція, акцепт оферти та Правила надання грошових коштів у позику підписані електронним підписом відповідачем ОСОБА_1 електронним одноразовим ідентифікатором 7w6s9w (а.с. 8, 9, 10, 11-30).
Пункт 2.5 Правил згідно якого договір укладається на 36 місяців, не є строком кредитування за кредитним договором № 0507164989/1 від 20.12.2020, а є строком дії договору. Це також вбачається зі змісту перших двох абзаців договору, який розрізняє "строк користування кредитом 28 днів" і строк дії договору 3 роки".
Відтак позивач має право на отримання процентів за користування кредитом за 28 дні, а всього 980,00 грн (2000,00 * 1,75 % * 28).
Умова про застосування максимальної відсоткової ставки 3,5 % за один день користування кредитом за умови неналежного виконання умов договору за своєю правовою природою є процентами за ст. 625 ЦК.
Також, між ТОВ "Авентус", як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір про надання споживчого кредиту № 3103396 від 25.10.2020. Договором передбачено отримання кредиту 12050,00 грн, строк 28 днів, стандартна денна процента ставка 1,90 % на день у межах строку кредитування, знижена денна процентна ставка 1,81 % на день у межах строку (без пролонгації) за умови якщо відбудеться продовження строку дії договору на новий строк. Дата повернення кредиту визначається в графіку платежів, який є додатком № 1 до договору. Строк кредиту може бути продовжено на умовах розділу 4 договору. Проценти нараховуються у межах строку кредитування, але не більше 90 днів з моменту виникнення заборгованості. Пролонгація можлива за умови сплати позичальником не менше суми нарахованих на дату пролонгації платежів за договором про що відображається в особистому кабінеті позичальника. Кредит надається шляхом грошового переказу на карту НОМЕР_1 . Мета отримання кредиту на споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 660,63% річних, за стандартною ставкою 695,40% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 18140,07 грн, за стандартною ставкою 18460,60 грн. У випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 578,40 грн на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 144,60 грн починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення споживачем зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної споживачем за цим Договором, становить 6025,00 грн. 
Вказаний договір, паспорт споживчого кредиту та графік платежів підписані електронним підписом відповідачем С.М.Тамара електронним одноразовим ідентифікатором М596216 25.10.2021 11:25:03 (а.с. 40-43, 64, 86-87).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК).
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично – у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). 
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК). 
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначила, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зробила правові висновки, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. Після спливу строку кредитування регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, а саме у боржника припиняється обов`язок сплачувати проценти за користування кредитом.
Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 526 ЦК).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. (ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК).
З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (Велика Палата Верховного Суду, постанова від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Довідкою ТОВ "Інфінанс" підтверджено здійснення грошового переказу 20.12.2020 отримувачу С.М.Тамарі, кредитний договір № 0507164948, сума переказу 2000,00 грн (а.с. 32).
Довідкою ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 09.07.2025, яке є небанківським надавачем платіжних послуг, повідомлено про успішність перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 20.12.2020 11:51 на суму 2000,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua – 75565560, призначення платежу: зарахування 2000 грн на карту НОМЕР_2 (а.с. 31). 
Довідкою ТОВ "Авентус" від 11.11.2025 повідомлено про сплату 12050,00 грн 25.10.2020 отримувачеві ОСОБА_1 (а.с. 142).
Довідкою ТОВ ФК "Вей Фор Пей" від 07.11.2025 № 6153-ВП, яке є небанківським надавачем платіжних послуг, стверджено здійснення платежу 25.10.2020 на суму 12050,00 грн, маска карти НОМЕР_2 (а.с. 129). 
Отже відповідач ОСОБА_1 отримала 2000,00 грн кредиту на умовах кредитного договору укладеного із ТОВ "Інфінанс" № 0507164989/1 від 20.12.2020, а також отримала 12050,00 грн кредиту на умовах кредитного договору укладеного із ТОВ "Авентус" № 3103396 від 25.10.2020, а так само належно уклала вказані кредитні договори.
Заперечення представника відповідача про неналежне ознайомлення з умовами договорів, їх незрозумілість, ускладнення, ненадання можливості чи доказів ознайомлення саме з тією редакцією Правил, на які посилається кредитний договір, тощо є безпідставними, оскільки істотні умови кожного із договорів визначають розмір кредиту, строк користування ним, умови пролонгації, процентні ставки, сторони обмінялися пропозиціями і підтвердженням пропозиції тощо. Також відповідачка не була обмежена у часі ознайомлення з наданими їй умовами кредитування та формами договорів, заяв, анкет, правил тощо, і у будь-який момент могла не укладати відповідні договори, завершенням чого було введення одноразового ідентифікатора тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК).
Відповідно до змісту статті 1082 ЦК боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК). 
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). 
Відповідачка та її представник також не заперечують щодо переходу права вимоги, однак заперечують розмір відповідних грошових вимог.
Отже позивач набув право грошової вимоги до відповідача за низкою договорів факторингу, а саме за договором факторингу від 28.07.2021 № 28072021 (а.с. 45-47, 48, 49-51), за договором факторингу № 11-02/22 від 11.02.2022 (а.с. 52-56, 57, 58, 59-60, 61, 62, 63, 67), за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 68-74, 75, 76, 77-78, 79-80, 81, 82, 83-85, 88), за договором факторингу № 23/25/24 від 23.05.2024 та додаткової угоди № 1 від 20.12.2024 (а.с. 89-93, 94, 95, 96, 97-98, 99, 100, 101, 102-104, 105).
Питання розміру набутих вимог підлягає подальшому з`ясуванню у справі. 
Так, пункт 2.5 Правил надання грошових коштів на умовах кредиту ТОВ "Інфінанс" згідно якого договір укладається на 36 місяців, не є строком кредитування за кредитним договором № 0507164989/1 від 20.12.2020, а є строком дії договору. Це також вбачається зі змісту перших двох абзаців договору, який розрізняє "строк користування кредитом 28 днів" і "строк дії договору 3 роки".
Відтак позивач має право на отримання процентів за користування кредитом за 28 днів, а всього 980,00 грн (2000,00 * 1,75 % * 28).
Умова про застосування максимальної відсоткової ставки 3,5 % за один день користування кредитом за умови неналежного виконання умов договору за своєю правовою природою є процентами за ст. 625 ЦК, а не процентами за ст. 1048 ЦК.
Натомість ТОВ "Інфінанс" вважало, що ОСОБА_2 .Тамара мала станом на 11.02.2022 заборгованість 2000,00 грн за тілом кредиту, 28315,00 грн за процентами (а.с. 33-36). Проценти вважало процентами у межах строку кредитування.
Надалі ТОВ "Вердикт Капітал" продовжило рахувати денну ставку 3,5 % як проценти у межах строку кредитування і визначило їх у загальній сумі 233310,00 грн (а.с. 37). 
ТОВ "Коллект Центр" ще додав до вказаних сум 24080,00 грн як щоденні проценти 3,5 % у межах строку кредитування (а.с. 38).
Позивач вважає, що має право на проценти у загальній сумі 75705,00 грн, але ініціює стягнення меншої суми процентів – 31745,00 грн, посилаючись на принципи розумності, співмірності, пропорційності тощо (а.с. 4).
Як наслідок суд задовольняє частково позовні вимоги щодо кредитного договору № 0507164989/1 від 20.12.2020 як суму простроченого тіла кредиту 2000,00 грн, процентів у межах 28-денного договірного строку кредитування 980,00 грн, та зменшених процентів за ст. 625 ЦК до 300,00 грн, а всього – 3280,00 грн, а не вказані позивачем 33745,00 грн.
За кредитним договором № 3393178 від 20.12.2020 відповідач ініціює стягнення 12050,00 грн тіла кредиту і 27016,10 грн процентів, а сього 39066,10 грн (а.с. 4, 39, 144-149).
Пролонгація 28-денного строку кредитування, проти якої заперечує відповідач, спростована сплатою відповідачем ОСОБА_1 кредитодавцеві ТОВ "Авентус" 22.11.2020 суми 6090,07 грн і 20.12.2020 суми 6410,60 грн. 
Доказами цих платежів є, зокрема, розрахунок заборгованості (а.с. 144, 145), повідомленнями та SMS-інформування відповідача про необхідність сплати вказаних сум у вказані строки (а.с. 223, 224), а також випискою з банківського рахунку відповідача про сплату саме вказаних сум у вказані дати (а.с. 242, 244).
Суд нагадує, що пункти 1.4, 3.1, 4.1 – 4.5 кредитного договору передбачають можливість пролонгації строку користування кредитом після сплати суми нарахованих, але не сплачених на дату платежу процентів. Строк пролонгації складає 90 днів та методом "факт/факт" та стандартною ставко 1,90 % на день.
Після другої пролонгації строк кредитування продовжено до 17.01.2021 (а.с. 223). Проценти за користування кредитом за стандартною ставкою через не повернення 17.01.2021 надалі рахуються до 17.04.2021, що відповідає вказаній умові договору про 90 днів (а.с. 147).
Як наслідок суд задовольняє повністю позовні вимоги щодо кредитного договору № 3393178 від 20.12.2020 у сумі 39066,10 грн, які включають 12050,00 грн тіло кредиту і 27016,10 грн проценти.

Відповідач вказує на обмежену відповідальність за не повернення кредиту у розмір його половини.
Так, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність (п. 3-6 ч. 1 ст. 3 ЦК).
Щодо цього слід зазначати, що ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування" зазначає таке.
"Стаття 21. Особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит
1. Споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
2. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.
Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
3. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача.
4. Застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення споживачем зобов`язання за договором про споживчий кредит заборонено".
Суд відхиляє доводи відповідача про поширення на відносини сторін вказаних обмежень, оскільки визначені кредитним договором проценти є договірною платою за користування кредитними коштами, а не іншим платежем що обумовлений неповренням кредиту чи процентів за ним.
Ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" зазначає таке.
"Стаття 18. Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача
1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:
1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника);
2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);
3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;
4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору;
5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором;
6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;
7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника);
8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;
9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;
10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;
11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;
12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;
13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;
14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;
15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей;
16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;
17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.
4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Положення пункту 8 частини третьої цієї статті не застосовується до умови договорів про надання споживчого кредиту, відповідно до якої кредитодавець встановлює право розірвати договір в односторонньому порядку за наявності підстав, визначених законодавством, та за умови негайного повідомлення кожної із сторін про розірвання договору.
Положення пункту 11 частини третьої цієї статті не застосовується до договорів, укладених на невизначений строк, за умови встановлення в таких договорах обов`язковості повідомлення заздалегідь споживача про намір змінити умови договору і надання йому у зв`язку з цим права на розірвання договору.
Положення пункту 13 частини третьої цієї статті не застосовується до положень про індексацію ціни, що відповідають законодавству, якщо умови та метод розрахунку ціни чітко і недвозначно визначено у договорі.
Положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої цієї статті не застосовуються до:
1) операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем;
2) договорів про купівлю/продаж іноземної валюти, дорожніх чеків або про виконання платіжних операцій в іноземній валюті.
5. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
6. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:
1) такі положення також підлягають зміні; або
2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.
7. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
8. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
9. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.
Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв`язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності".
Суд відхиляє доводи відповідача про поширення на відносини сторін вказаних положень закону, оскільки кредитний договір укладено відповідачем без примусу, помилки, свідомо з повним розумінням його умов, договір відповідає свободі визначення умов кредитування, відповідач погодився на договірну "ціну" кредиту, сума кредиту не є сумою компенсації (вартістю продукції), а є платежем за користування кредитом.
Посилання у відзиві на сплив строку позовної давності та необхідність у зв`язку з цим відмови у позові суд відхиляє.
Так, відповідно до статті 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК).
Визначений договором № 0507164989/1 від 20.12.2020 строк кредитування сплив на 28-й день після 20.12.2020. 
Визначений договором № 3393178 від 20.12.2020 строк кредитування сплив 17.04.2021. 
До вказаних дат застосовуються надалі 3-річний строк позовної давності.
Позов подано до суду 16.12.2025.
Відповідно до п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020).
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі — COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 “Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 “Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).
Надалі строк дії карантину продовжувався неодноразово.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, вказаний строк карантину не враховується у період 3-річного строку позовної давності і є меншим за 3 роки щодо обох кредитних договорів.
Надалі п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК зазнали змін і встановили, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 129  цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії" (19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану).
Період 09.12.2020 – 30.06.2023 тривав менше 3-х років. Позов подано 16.12.2025. 
З цієї підстави суд відхиляє доводи відповідачки про необхідність відмови у задоволенні позову через сплив строку позовної давності протягом карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також через сплив строку позовної давності упродовж строку дії воєнного стану. 
Суд повторює, що строк позовної давності упродовж дії карантину та воєнного стану не сплив.
Щодо судового збору
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач сплатив 2422,40 грн судового збору (а.с. 154, 156).
Отже з урахуванням частково задоволення позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених судом позовних, вимог, а саме 1408,84 грн ((2422,40 / 72811,10 * (3280,00 + 39066,10)).
Щодо витрат на правничу допомогу
Згідно договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 Товариству "Факторинг Партнерс" правову допомогу у справі надало Адвокатське об`єднання "Лігал Ассістанс" (а.с. 134-136, 137, 138, 139, 140). 
Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 532 від 03.11.2025 та акту № 23 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025, його сторони ТОВ "Факторинг Партнерс" і АО "Лігал Ассістанс" погодили надання правничої допомоги на суму 25000,00 грн, зокрема, 2 години по 2000,00 грн за 1 годину за надання усної консультації з вивчення документів, 3 години по 3000,00 грн підготовка пропозицій, 5 годин по 3000,00 грн за складення позовної заяви для подачі до суду (а.с. 139, 140).
Відповідно до ст. 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК).
За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас вказані положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.
Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, зазначила, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
За змістом ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК в узагальненому вигляді випливає, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (§ 268). 
Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22, провадження № 61-5826св23).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Верховний Суд у постанові від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22 зазначив, що положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.
Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Відтак, з урахуванням складності справи, очевидною не співмірністю витрат на правничу допомогу у сумі 25000,00 грн з ціною позову 72811,10 грн та сумами отриманого кредиту 2000,00 грн і 12050,00 грн, здійсненням відповідачем платежів за процентами у сумі 12500,67 грн, значенням спору для сторін, фінансовим станом сторін, ознаками недобросовісності (приховування доказів від суду) зі сторони відповідача, очевидно помилковим тлумаченням як тотожних понять строку кредитування і строку дії кредитного договору зі сторони професійних учасників ринку фінансових послуг (кредитодавця та колекторських компаній), часткового задоволення позову тощо, суд зменшує витрати на оплату правничої допомоги, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, із 25000,00 грн до 7000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 174, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позов частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" заборгованість за кредитним договором № 0507164989/1 від 20.12.2020 у загальній сумі 3280,00 грн, відмовивши у стягненні більшої суми 33745,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" заборгованість за кредитним договором № 3393178 від 20.12.2020 у загальній сумі 39066,10 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" 1408,84 грн судових витрат зі сплати судового збору. 
Зменшити 25000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" і стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" 7000,00 грн судових витрат як витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (місцез-находження: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521; ідентифікаційний код 42640371).
Відповідачка – ОСОБА_1  (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Повне рішення складене 13.07.2026.

Суддя Віктор ХАРЧЕНКО