Справа № 163/2655/25 	Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/729/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про стягнення збитків за апеляційною скаргою відповідача Волинської митниці на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 24 березня 2026 року в складі судді Гайдук А. Л., 
встановив:
В грудні 2025 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що Волинською митницею 01 грудня 2021 року було передано транспортний засіб марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , на реалізацію за допомогою електронної системи «Prozorro.Продажі» через оператора електронного майданчика Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа». ОСОБА_1 став учасником електронних торгів по реалізації транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . 13.01.2022 за результатами проведення електронного аукціону (торгів) Позивач став переможцем та придбав транспортний засіб на суму 64003,30 грн.
Транспортний засіб 20.01.2022 було передано Позивачу, а вже 21.01.2022 при звернені до регіонального сервісного центру МВС у Волинській області для постановки Транспортного засобу на облік, Позивачу було відмовлено та повідомлено, що Транспортний засіб перебуває в розшуку, згідно бази даних «Інтерпол».
В подальшому було розпочате Луцьким районним управлінням поліції ГУНП у Волинській області досудове розслідування в рамках кримінального провадження №12022030580000102 від 21.01.2022. Транспортний засіб було вилучено в ході проведення огляду місця події 21.01.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , а ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2023 було накладено арешт.
У зв`язку з неможливістю використання Транспортного засобу Позивач подав до Подільського районного суду міста Києва позов про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 і номером кузова НОМЕР_2 , укладеного в результаті проведення електронних торгів, організованих Волинською митницею через оператора електронного майданчика — ТОВ «Національна електронна біржа», стягнення з ТОВ «Національна електронна біржа» сплачених Позивачем коштів в розмірі 64 003,30 грн за Транспортний засіб марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, а також стягнення з ТОВ «Українська універсальна біржа» коштів в розмірі 5219,05 грн, сплачених як гарантійний внесок 2969,17 грн, внесок для участі в аукціоні 2079,88 грн, та реєстраційний внесок у розмірі 170,00 грн.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 позовні вимоги задоволено частково.
Постановлено розірвати договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , укладений за результатами електронного аукціону, що відбувся 13.01.2022.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі №161/16528/23 апеляційну скаргу Волинської митниці залишено без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року залишено без змін.
Касаційний цивільний суд ухвалою від 07.11.2024 у справі №161/16528/23 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Волинської митниці на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці, Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна біржа» про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля.
Позивачем було подано до Любомльського районного суду Волинської області позов до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 64 003,30 грн. з передбачених ст.1212 ЦК України підстав. Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року по справі № 163/214/25 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів позов було задоволено.
Постановою Волинського апеляційного суду від 25 липня 2025 року по справі № 163/214/25 апеляційну скаргу відповідача - Волинської митниці було задоволено. Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року в цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів було відмовлено.
У постанові Волинського апеляційного суду від 25 липня 2025 року по справі № 163/214/25 колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин, що склалися між сторонами у справі, застосуванню підлягає норма частини п`ятої статті 653 ЦК України, а не положення статей 1212, 1213 ЦК України, оскільки у випадку розірвання виконаного обома сторонами договору (купівлі - продажу) у зв`язку із істотним порушенням договору однією із сторін (продавцем Волинською митницею), друга сторона (покупець ОСОБА_1 ) має право саме на відшкодування збитків, завданих розірванням договору, що, у порівнянні із конструкцією стягнення безпідставно набутих коштів, є спеціальним, передбаченим чинним законодавством, способом захисту порушених майнових прав сторони договору, яка потерпіла від такого істотного порушення.
Отже, враховуючи преюдиційний характер встановлених апеляційною інстанцією правових висновків, у межах цього провадження слід виходити з того, що належним способом захисту прав Позивача є відшкодування збитків відповідно до частини п`ятої статті 653 ЦК України.
10 вересня 2025 року Позивачем було надіслано на адресу Волинської митниці письмову вимогу, у якій просив повернути грошові кошти в сумі 64 003,30 грн., що були сплачені ним згідно платіжної інструкції №0.0.2416179338.1 від 14 січня 2022 року, у строк три дні з моменту отримання вимоги. Відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошти» лист з вимогою за номером відстеження № 4302103258619 був отриманий Волинською митницею 16.09.2025 року, звернення Позивача було проігноровано, жодних повідомлень чи рішень від Волинської митниці не надходило, у зв`язку з чим у Позивача виникла об`єктивна необхідність звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
З огляду на викладене, просив суд стягнути з Волинської митниці на його користь збитки у розмірі 64003,30 грн. та судові витрати у справі.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 24 березня 2026 року позов задоволено.
Ухвалено стягнути з Волинської митниці на користь ОСОБА_1 64 003 гривні 30 копійок збитків.
Стягнути з Волинської митниці на користь ОСОБА_1 1211 гривень 20 копійок судового збору.
Стягнути з Волинської митниці на користь ОСОБА_1 6000 понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Волинська митниця подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Подільського районного суду міста Києва по справі № 161/16528/23 від 07.03.2024, яке набрало законної сили та на яке посилається суд першої інстанції для підтвердження факту, на його думку, неправомірності дій митниці щодо продажу автомобіля, не може мати преюдиційного значення для визнання протиправності дій Волинської митниці, оскільки воно встановлює лише факт розірвання договору і не встановлює факту протиправної поведінки митниці при здійсненні нею своїх повноважень, в тому числі під час організації та проведення аукціону, передачі автомобіля позивачу. Предметом розгляду у справі № 161/16528/23 було розірвання договору купівлі – продажу транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 . При цьому, питання протиправності дій митниці у даній справі не розглядалися та не встановлювалися. Більше того, резолютивна частина рішення також не містить висновків щодо протиправності дій митниці при здійсненні реалізації транспортного засобу.
Зазначає, що лише адміністративні суди вправі розглядати та встановлювати факт неправомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, а тому встановлений факт розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням його умов не є та не може бути встановленням факту неправомірності рішень митного органу, адже в іншому випадку це б свідчило про порушення правил юрисдикції судів.
Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. На спростування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07.03.2024 у справі № 161/16528/23 встановлено факт істотного порушення договору, підтверджено неможливість законного використання предмета договору та підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між порушенням і негативними наслідками для Позивача. 
Саме на Відповідача, як на особу, яка здійснила продаж майна, покладається відповідальність за реалізацію транспортного засобу, який фактично належав третій особі та перебував у міжнародному розшуку, а також за всі негативні наслідки, які виникли у Позивача у зв`язку із придбанням такого майна.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (64 003,30 грн) менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 17.07.2026, тобто дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких мотивів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем Волинською митницею 01 грудня 2021 року було передано транспортний засіб марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 на реалізацію за допомогою електронної системи «Prozorro.Продажі» через оператора електронного майданчика Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа». Позивач ОСОБА_1 був учасником електронних торгів по реалізації транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , і 13 січня 2022 року за результатами проведення електронного аукціону (торгів) став його переможцем та придбав цей транспортний засіб за 64003 грн 30 коп.
Після чого даний автомобіль 20 січня 2022 року було передано позивачу. 21 січня 2022 останній звернувся до регіонального сервісного центру МВС у Волинській області для постановки транспортного засобу на облік, однак отримав повідомлення про відмову у зв`язку з тим, що транспортний засіб перебуває в розшуку, згідно бази даних «Інтерпол».
21 січня 2022 року було розпочате Луцьким районним управлінням поліції ГУНП у Волинській області досудове розслідування в рамках кримінального провадження №12022030580000102, в ході якого під час проведення огляду місця події 21 січня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , транспортний засіб було вилучено, а ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2023 року накладено арешт на цей автомобіль.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13.01.2022 по реалізації вказаного транспортного засобу - розірвано.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі №161/16528/23 апеляційну скаргу Волинської митниці залишено без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року залишено без змін.
Касаційний цивільний суд ухвалою від 07 листопада 2024 року у справі №161/16528/23 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Волинської митниці на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці, Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна біржа» про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля.
Таким чином рішення Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 набрало законної сили 04.09.2024.
Згідно з рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 було встановлено, що ОСОБА_1 став власником спірного автомобіля, який було придбано на електронних торгах, на яких продавець – Волинська митниця, продав товар, реєстрація та експлуатація якого за законодавством України забороняється, до того ж позивач позбавлений фізично доступу до такого товару, оскільки він вилучений та на майно накладено арешт ухвалою слідчого судді від 27.01.2022 у кримінальному провадженні №12022030580000102 від 21.01.2022.
Однак позивачем при подачі позову до Волинської митниці, Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна біржа» про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля було обрано неправильний спосіб захисту та у зв`язку з чим у вимозі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа» сплачених грошових коштів в сумі 64 003,30 грн. за вище зазначений придбаний транспортний засіб рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 було відмовлено.
В подальшому ОСОБА_1 направив вимогу до Волинської митниці щодо повернення грошових коштів в сумі 64003, 30 грн., що були сплачені за придбання автомобіля марки "VOLVO S40", 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 .
За результатом розгляду вказаної вимоги Волинською митницею направлено відповідь ОСОБА_1 від 15.10.2024 №7.3-1/10/10/11404, згідно з якою повідомлено про передчасність вирішення вказаного питання про повернення коштів зважаючи на відсутність будь-яких відомостей щодо місця перебування та правового статусу переданого за результатами аукціону транспортного засобу та результатів кримінального провадження №12022030580000102, запровадженого 22.01.2022.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року по справі № 163/214/25 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 64 003,30 грн. з передбачених ст.1212 ЦК України підстав позов було задоволено.
Постановою Волинського апеляційного суду від 25 липня 2025 року по справі № 163/214/25 апеляційну скаргу відповідача - Волинської митниці було задоволено. Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року в цій справі скасовано у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів було відмовлено.
10 вересня 2025 року позивачем надіслано на адресу Волинської митниці письмову вимогу, у якій просив повернути грошові кошти в сумі 64 003,30 грн., що були сплачені ним згідно платіжної інструкції №0.0.2416179338.1 від 14 січня 2022 року, у строк три дні з моменту отримання вимоги, яка Волинською митницею не виконана, докази на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 відповідей митного органу на письмову вимогу у матеріалах справи відсутні.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13.01.2022 по реалізації вказаного транспортного засобу – розірвано у зв`язку з тим, що продавець – Волинська митниця продала товар неналежної якості, а тому позивач має право, в силу вимог частини другої статті 678 ЦК України вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).
Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Практичне застосування статті 651 ЦК України висвітлено у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13, в якій зазначено, зокрема, що суд оцінює істотність порушення договору, використовуючи термін «значна міра», яка проявляється у позбавленні сторони бажаного результату, який вона мала отримати при укладенні договору. При цьому вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору. Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, що є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених цим змістом зобов`язання.
За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Зі змісту мотивувальної частини рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року в цивільній справі № 161/ 16528/23, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року вбачається, що договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13 січня 2022 року по реалізації вказаного транспортного засобу, було розірвано у зв`язку із істотним порушення договору митницею, як продавцем.
За частинами четвертою, п`ятою статті 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13 січня 2022 року розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору з боку відповідача, позивач має право вимагати відшкодування збитків завданих розірванням договору.
Наведені у апеляційній скарзі доводи є аналогічними доводам викладеним в відзиві на позовну заяву, яким суд дав належну правову оцінку. Ці доводи не спростовують висновків суду у вирішенні даного питання та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Щодо витрат на правничу допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги №37-ЮП від 07.09.2023, ордер на надання правничої допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок сум витрат на професійну правничу допомогу, акт №1-00000071 від 03.12.2025, квитанцію №03/12 від 03.12.2025.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, колегія суддів враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн є розумним та співмірним із складністю справи; виконаними представником роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт). 
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат по сплаті судового збору відсутні.
Керуючись статтями 374, 375, 381- 384, 389  ЦПК України, суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу відповідача Волинської митниці залишити без задоволення.
Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 24 березня 2026 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: