Справа № 944/467/24 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/3176/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Попенко І.І.
за участю: ОСОБА_1 та її представника – 
ОСОБА_2 ,
представника АТ «Банк Кредит Дніпро» – Левченка Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання фраудаторних правочинів недійсними,
ВСТАНОВИЛА:
АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просило:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 05.03.2021, та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М., зареєстрований в реєстрі за номером 530;
- припинити право власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності – 40864976, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 978678846258);
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №56956718, прийняте державним реєстратором – приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. від 05.03.2021, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 40864976 за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 978678846258);
- припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер 4625889200:07:001:0149 за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 40865414);
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 56956718, прийняте державним реєстратором – приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. від 05.03.2021, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 40865114 за ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер 4625889200:07:001:0149.
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М., зареєстрований в реєстрі за номером 534, за яким продано земельну ділянку площею 0,0053, розташовану за адресою: село Лісопотік Яворівського району Львівської області, кадастровий номер: 4625889200:07:001:0150; 
- припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер 4625889200:07:001:0150 (номер запису про право власності: 40865573);
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №56957376, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. від 05.03.2021, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 40865573 за ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер 4625889200:07:001:0150.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що13.07.2017 між ПАТ «Банк Кредит Дніпро», яке 15.08.2018 змінило назву на АТ «Банк Кредит Дніпро», та ОСОБА_3 укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 26250040688105 (кредитний договір). У зв`язку з порушенням зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, у грудні 2020 року банк звернувся до Сихівського районного суду м. Львова з позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням від 24.05.2021 у справі № 464/7392/20, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 26250040688105 від 13.11.2017 в розмірі 446 570,08 грн та 6 698,55 грн судового збору. На виконання рішення суду, 21.10.2021 видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання приватному виконавцю Шелінській Ю.А., відкрито ВП № 67947493. З листа приватного виконавця Шелінської Ю. А. від 24.01.2024 № 5353 вбачається, що станом на 24.01.2024 рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24.05.2021 у справі № 464/7392/20 не виконано, майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника ОСОБА_3 відсутнє.
Також, з вказаного листа убачається, що приватним виконавцем за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що боржник після того як АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до неї з позовом про стягнення заборгованості, достовірно знаючи про невиконані кредитні зобов`язання, з метою ухилення від виконання своїх грошових зобов`язань, 05.03.2021 здійснила відчуження свого нерухомого майна, а саме двох земельних ділянок та житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що ОСОБА_3 , достовірно знаючи про факт існування невиконаного зобов`язання перед банком, з очевидною метою приховати своє нерухоме майно від звернення на нього стягнення, вчинила фраудаторні правочини щодо відчуження свого будинку та двох земельних ділянок. Крмі цього, отримавши кошти від продажу майна, ОСОБА_3 не вчинила жодних дій на погашення боргу, що беззаперечно доводить наміри та факт ухилення останньої від виконання своїх кредитних зобов`язань і укладення фраудаторних правочинів на шкоду кредитору. 
На підставі наведеного позивач просив задовольнити його позов.
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11.08.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржило АТ «Банк Кредит Дніпро», подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що ОСОБА_3 , знаючи про наявну заборгованість перед банком та судове провадження, відчужила належне їй нерухоме майно (житловий будинок і земельні ділянки) на користь ОСОБА_1 з метою уникнення звернення стягнення. Продаж майна після пред`явлення позову та за відсутності іншого майна у боржника свідчить про недобросовісну поведінку та зловживання правом. Суд безпідставно не врахував правові позиції Верховного Суду, які допускають визнання недійсними правочинів, спрямованих на уникнення виконання судового рішення. Оскільки правочини є фраудаторними, записи про право власності за набувачем підлягають скасуванню, а право власності – припиненню. Неврахування судом першої інстанції цих обставин, на думку скаржника, призвело до фактичного позбавлення банку можливості реального виконання судового рішення та стягнення боргу.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ «Банк Кредит Дніпро» – Левченко Ю.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній; ОСОБА_1 та її представник – ОСОБА_2 заперечили проти задоволення апеляційної скарги. ОСОБА_3 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, тому її неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за її відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що між ПАТ «Банк Кредит Дніпро»,яке 15.08.2018 змінило назву на АТ «Банк Кредит Дніпро», та ОСОБА_3 13.07.2017 укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 26250040688105 (кредитний договір).
Заочним рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 24.05.2021 у справі № 464/7392/20 задоволено позов АТ «Банк Кредит Дніпро» та стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 26250040688105 від 13.11.2017 в розмірі 446 570,08 грн та 6 698,55 грн судового збору.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.09.2021 у справі № 464/7392/20 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24.05.2021 у справі № 464/7392/20 залишено без задоволення.
З листа приватного виконавця Шелінської Ю.А. від 24.01.2024 № 5353 убачається, що на виконанні перебуває виконавче проваження ВП № 67947493 з присусого виконання виконавчого листа № 464/7392/20 виданого 21.10.2021. Станом на 24.01.2024 рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24.05.2021 у справі № 464/7392/20 не виконано, майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника ОСОБА_3 відсутнє. Також, приватним виконавцем повідомлено стягувача про те, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що боржник ОСОБА_3 05.03.2021 здійснила відчуження свого нерухомого майна, а саме двох земельних ділянок та житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
05.03.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М., реєстровий номер 530, за умовами якого ОСОБА_3 передала у власність, а покупець ОСОБА_1 прийняла у власність житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, за адресою: АДРЕСА_1 . За домовленістю сторін продаж вчинено за 691 400,00 грн.
Крім цього, 05.03.2021 між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0053, кадастровий номер: 4625889200:07:001:0150, розташованої за адресою: село Лісопотік Яворівського району Львівської області. Договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М., зареєстрований за номером 534. Вартість земельної ділянки за умовами договору склала 4240,00 грн.
Право власності ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно зареєстровано в Реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №56956718, №56957376, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 3632399321.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач покликався на те, що зазначені договори купівлі-продажу від 05.03.2021 мають ознаки фраудаторних правочинів та піддягають визнанню недійсними.
Колегія суддів погоджується із висновками районного суду про відсутність підстав для задоволення позову АТ «Банк Кредит Дніпро», з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи – стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання з повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами щодо кредитора.
У постанові від 05.02.2025 у справі № 757/52379/21-ц Верховний Суд звертав увагу на те, що договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.
До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).
Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору (наприклад, після пред`явлення позову про стягнення коштів та повернення заяви про забезпечення позову); контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (пов`язаність осіб, які вчиняють фраудаторний правочин може бути досить різноманітною. Зокрема, між особами які вчиняють фраудаторний правочин можуть бути родинні, квазіродинні відносини, інші цивільні відносини чи навіть трудові); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (це, зокрема потребує з`ясування того чи відповідала ціна вказана в договорі ринковим цінам на момент вчинення договору, чи взагалі відбувався розрахунок між боржником і кредитором, як відбувався розрахунок).
У постанові від 18.12.2024 у справі № 916/379/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, таких висновків: «…у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин».
У справі, що переглядається, встановлено, що оспорювані договори купівлі-продажу дійсно були укладені після виникнення заборгованості та пред`явлення позову АТ «Банк Кредит Дніпро» про її стягнення з ОСОБА_5 . 
Однак, в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_5 була обізнана про звернення АТ «Банк Кредит Дніпро» до суду із позовом до неї у справі № 464/7392/20.
На час укладення оспорюваних договорів ОСОБА_5 була власником зазначеного майна, мала право розпоряджатися ним на власний розсуд, спірне рухоме майно не мало жодних обтяжень права власності, не перебувало ні під арештом, ні під іпотекою.
ОСОБА_1 в свою чергу оплатила визначену у договорах вартість придбаного майна.
Також матеріали справи не містять жодних доказів про будь-який зв`язок ОСОБА_5 із покупцем ОСОБА_1 , яка у судових засіданнях у суді першої та апеляційної інстанцій ствердила, що не була знайома із ОСОБА_5 .
Крім цього, як встановлено судом, на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 30.12.2020, посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального Коцюруба Л.Я., продавець ОСОБА_1 передала у власність, а покупець ОСОБА_6 прийняла у власність земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_2 . 08.02.2021 між ОСОБА_1 та агенцією нерухомості «ЛАН» укладено договір про надання посередницьких послуг. 08.02.2021 між представником продавця ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , як покупцем, був укладений Договір про попередні умови купівлі-продажу квартири від 08.02.2021, за умовами якого продавець ствердила про намір продати, а покупець придбати належне продавцю майно (квартиру) вартість якої складає 82 000,00 дол. в АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 також надала суду копію Акту перевірки димових каналів від 26.04.2021 та копію витягу з протоколу повірки побутового лічильнику газу за адресою: АДРЕСА_1 .
Наведене свідчить про реальний намір ОСОБА_1 придбати нерухоме майно та добросовісність її дій щодо укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу.
Таким чином у цій справі, крім дати укладення договорів (в період існування невиконаних ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором) судом не встановлено інших обставин, які б свідчили про недобросовісність дій сторін оспорюваних договорів купівлі-продажу.
Верховний Суд у постановах від 05.02.2025 у справі № 453/208/22, від 19.11.2025 у справі № 953/7213/21 звертав увагу, що на відміну від безоплатних правочинів, укладення яких вже може вказувати на недобросовісність сторін такого правочину, у випадку відчуження майна за оплатним правочином момент його укладення сам по собі не є достатньою підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що позивач не довів ознак фраудаторності оспорюваних договорів купівлі-продажу від 05.03.2021, тому відсутні підстави для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» залишити без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 10.07.2026

Головуючий       

Судді