П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/39440/25

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,
повний текст судового рішення
складено 23.02.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Голуб В.А.,
суддів: Кравченка К.В., Осіпова Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі № 420/39440/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Київського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Одеського окружного адміністративного суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому в уточненій редакції просили:
- визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - суб`єкта владних повноважень протиправними щодо відмови видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_3 (у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку), паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, без передачі будь-яких даних про дитину і про її батьків, до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі № 420/39440/25 суд позов задовольнив. Визнав протиправною відмову Київського відділу у м. Одесі ГУДМС в Одеській області у видачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Зобов`язав Головне управління міграційної служби в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погоджуючись із рішенням суду представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області подав апеляційну скаргу. Апелянт зауважив, що позивачами не дотримано порядку звернення до міграційного органу. Так, ОСОБА_3 не було надано заяву за встановленим зразком, а також не було надано необхідних документів, що унеможливлює виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду.
На переконання апелянта, звернення матері ОСОБА_3 – ОСОБА_2 не може розглядатися як належне подання заяви про оформлення та видачу паспорта громадянина України, оскільки не є процесуальною чи адміністративною формою звернення для реалізації паспортного обліку. Тому апелянт вважає, що на день звернення ОСОБА_2 із заявою, у відповідача були відсутні правові підстави для видачі іншій особі ОСОБА_3 паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки.
Враховуючи вищевикладене, апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Позивачі своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу скористались. Їх представник у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що твердження відповідача про ненадання документів є завідомо неправдивим. Позивачами було подано всі необхідні документи, зокрема: заяву встановленого зразка; свідоцтво про народження; фотокартки та всі інші документи, передбачені чинним законодавством. Представник позивачів також вказує, що жодна норма закону не скасовує паспорт-книжечку та не забороняє його оформлення. На його переконання, відповідач фактично ігнорує закон, судову практику; створює штучні перешкоди; намагається уникнути виконання судового рішення. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Так, 10.09.2025 ОСОБА_2 звернулась до Київського відділу у м. Одесі ГУ ДМС в Одеській області із заявою про видачу ОСОБА_3 паспорта-книжечки зразка 1994 року.
Листом від 24.09.2025 № 211/5112.2-25/5112/821-25 Київський відділ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомив, що у зв`язку з недосягненням 16-річного віку ОСОБА_3 відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки.
Крім того, у зазначеному листі відповідач вказав, що для отримання паспорта у формі книжки заявнику потрібно надати повни пакет документів, в тому числі заяву, фотокартки, тощо.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав, що міграційний орган у спірних правовідносинах порушив права неповнолітнього ОСОБА_3 шляхом неоформлення йому паспорта громадянина України у формі книжечки. Суд зауважив, що положення статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» мають імперативний характер щодо обов`язку кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України, а тому покликання міграційного органу на вимоги підзаконних нормативно-правових актів є помилковим.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
За змістом частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 18 січня 2001року №2235-III “Про громадянство України” (далі - Закон № 2235-ІІІ) документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.
Так, колегія суддів погоджується з висновками окружного суду щодо імперативності приписів статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», адже ними встановлено обов`язок кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України.
З огляду на зазначене, ОСОБА_3 дійсно має право на отримання паспорта- книжечки з 14 років.
Разом з тим, пунктами 2, 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (далі Положення № 2503-ХІІ) визначено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Пунктом 13 Положення № 2503-XII встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
Аналіз норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. 
Це узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 820/3327/16, від 29 листопада 2019 року у справі № 260/1414/18, від 21 серпня 2020 року у справі № 260/99/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 240/575/20 та від 08 червня 2023 року у справі № 380/5977/21.
Як зазначалося, підставою виникнення спору між сторонами слугувало надання відповідачем відмови позивачу у видачі йому паспорту громадянина України зразка 1994 року.
Так, мати ОСОБА_3 звернулась до Київського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з проханням щодо оформлення та видачі її сину паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року. 
Доказів особистого звернення ОСОБА_3 у встановленому законом порядку до міграційної служби до матеріалів справи не надано. Крім того, апеляційним судом було витребувано всі документи, що стосувалися звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 із заявою про отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року. На вимогу суду відповідач надав лише заяву матері ОСОБА_3 .
Водночас Верховний Суд неодноразово наголошував, що реалізація волевиявлення особи на отримання паспорта, незалежно від його форми, здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу разом із об`єктивно необхідними для цього документами, зокрема для паспорта зразка 1994 року — двома фотокартками та свідоцтвом про народження (постанови від 21.11.2018 у справі № 821/1974/17, від 26.06.2019 у справі № 0840/3992/18, від 19.07.2019 у справі № 2340/2876/18, від 25.07.2019 у справі № 807/85/18, від 07.08.2019 у справі № 520/11053/18, від 29.11.2019 у справі № 260/1414/18, від 10.12.2020 у справі № 240/575/20). 
З огляду на це колегія суддів зазначає, що подання заяви не за встановленою формою та без долучення відповідних документів є порушенням визначеної процедури, яке унеможливлює прийняття міграційним органом рішення про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки.
Водночас, колегія суддів зазначає, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
Узагальнюючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що оскільки ОСОБА_3 не було дотримано встановленої процедури звернення до міграційного органу, відповідач діяв у межах своїх повноважень, відмовляючи у видачі паспорта. Водночас, суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що позивач має право на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, проте виключно за умови дотримання встановленої законодавством процедури звернення.
За наведеного, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені спірного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі № 420/39440/25 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі № 420/39440/25 – скасувати.
Ухвалити нове рішення у справі, яким адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Київського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя-доповідач | | В.А. Голуб
Судді | | К.В. Кравченко   Ю.В. Осіпов