ОКРЕМА ДУМКА (розбіжна)
судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Гудими Д. А.
Справа № 372/5506/23
Провадження № 61-8194св25
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У листопаді 2023 року заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Козинської селищної ради (далі - позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач). Просив:
(1) усунути перешкоди у здійсненні Козинською селищною територіальною громадою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду (далі разом - земельні ділянки)
− площею 0,16 га із кадастровим номером 3223155400:03:040:0129, 
− площею 0,16 га із кадастровим номером 3223155400:03:040:0130, 
− площею 0,0469 га із кадастровим номером 3223155400:03:040:0131 
шляхом 
(а) скасування рішень державного реєстратора Козинської селищної ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексні номери - 60237506, 60237862, 60238127) від 8 вересня 2021 року та 
(б) здійсненої на їх підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності відповідача з одночасним припиненням його права власності на вказані ділянки; 
(2) усунути перешкоди у здійсненні Козинською селищною територіальною громадою права користування та розпорядження земельними ділянками 
(а) шляхом їх повернення на користь Козинської селищної територіальної громади в особі позивача з незаконного володіння відповідача 
(б) з одночасним припиненням права власності відповідача на земельні ділянки.
2. 24 жовтня 2024 року Обухівський районний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким у задоволенні позову відмовив. Мотивував тим, що прокурор не довів належність земельних ділянок до земель водного фонду, на які поширюється режим водозахисних смуг.
3. 31 жовтня 2024 року Обухівський районний суд Київської області ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув із Київської обласної прокуратури на користь відповідача 206 023,29 грн судових витрат, пов`язаних із залученням експертів (1) за договором № 1/Е-11/12 про надання послуг з організації та проведення експертизи, на підставі якого підготовлений висновок експерта за результатами земельно-технічної експертизи № 1-14/02 від 14 лютого 2024 року, а також (2) за договором № 1103/04-24 від 17 квітня 2024 року, на підставі якого підготовлений висновок комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 5112/5113/24-41 від 5 липня 2024 року.
4. 15 травня 2025 року Київський апеляційний суд залишив без змін рішення суду першої інстанції, змінив додаткове рішення цього суду, зменшивши судові витрати до 36 000,00 грн. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що доведення статусу водного об`єкта, на березі якого розташовані земельні ділянки як водойми чи річки, а не тільки як дренажного каналу, покладене на прокурора; суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що прокурор не довів належність земельних ділянок до земель водного фонду, на які поширюється режим водозахисних смуг, і відповідно відсутність підстав для задоволення позову.
5. У червні 2025 року перший заступник Київської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення. Просив їх скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову. Мотивував, зокрема, так:
5.1. Суди попередніх інстанцій не застосували висновки Верховного Суду, зокрема, щодо способів захисту права власності на обмежено оборотоздатні об`єкти.
5.2. Земельні ділянки - обмежено оборотоздатні, оскільки всі вони розміщені у межах 25-метрової прибережної захисної смуги річки Козинки. Це підтверджують докази, отримані у кримінальному провадженні № 42021110000000108 від 29 квітня 2021 року, зокрема, висновок сертифікованих спеціалістів-геодезистів ТОВ «Компас Гео» із графічними матеріалами (топографічним планом у М1:500 в Державній системі координат) щодо розташування земельних ділянок з будинками, урізу води, прибережними захисними смугами та лініями визначення крутизни схилів річки Козинки (з огляду на таку крутизну станом на день проведення дослідження - 25 листопада 2022 року - прибережна захисна смуга у місці спірних земельних ділянок становила 50 м). Тому відповідач не міг набути на земельні ділянки право приватної власності для будівництва й обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.
5.3. За інформацією та картографічними матеріалами ліцензованої геодезичної організації ТОВ «Геоматичні рішення» земельні ділянки станом на 1992, 2010, 2013, 2021 роки частково накладалися на землі водного фонду, а саме на прибережну захисну смугу річки малої річки Козинки. Площі накладення організація встановила. Суди попередніх інстанцій вважали ці докази неналежними, бо вказане товариство надало інформацію на підставі викопіювання із матеріалів ортофотоплану, який не визначає статус водних об`єктів, а лише вказує на їхню наявність.
5.4. Суди попередніх інстанцій взяли до уваги висновок комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 5112/5113/24-41 від 5 липня 2024 року, згідно з яким на земельні ділянки, які розташовані від урізу води на відстані 25,81 м, розповсюджується режим смуги відведення дренажного каналу масиву Конча-Заспа-Плюти, яка на відміну від прибережних захисних смуг становить 2 м. Однак документи, які визначають смуги відведення та прибережні захисні смуги експерт не витребував. Зазначений висновок не вирішував питання знаходження земельних ділянок у межах чи за межами земель водного фонду на час ухвалення рішень позивача про їхнє відчуження у травні та липні 2003 року і не спростовує результати обстеження інженерів-геодезистів ТОВ «Компас Гео» від 25 листопада 2022 року.
5.5. У висновку комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 5112/5113/24-41 від 5 липня 2024 року експерт встановив, що ширина прибережної захисної смуги становить 25 м. Зазначив, що «згідно з листом Дніпровського басейнового управління водних ресурсів № ІД/4-1325 від 27.09.2007 прибережні захисні смуги р. Козинка, дренажного каналу масиву Конча-Заспа-Плюти, мережі дренажних каналів масиву Конча-Заспа та інших малих водойм - 25 м від урізу води. Смуги відведення гідротехнічних споруд: захисної дамби масиву Конча-Заспа-Плюти та захисної дамби масиву Конча-Заспа відповідно до проекту землевідводу від 20 м до 40 м від осі дамби». Експерт зазначив, що для надання висновку необхідно зіставити координати поворотних точок меж земельних ділянок із геодезичною інформацією, що зазначена на графічних матеріалах Детального плану території смт Козин (частина населеного пункту). Однак надалі 20 червня 2024 року експерт провів польові роботи, під час яких визначив середню відстань від урізу дренажного каналу до земельних ділянок, а не зіставляв координати. Крім того, прокуратура обстежувала земельні ділянки в інший період часу - 25 листопада 2022 року.
5.6. Суди попередніх інстанцій на підставі листа позивача від 23 січня 2023 року встановили, що згідно з чинною містобудівною документацією смт Козин (Детальним планом території смт Козин Обухівського району Київської області (частини населеного пункту)) земельні ділянки розташовані біля водойми, яка є дренажним каналом - штучною гідротехнічною спорудою. Проте зазначений Детальний план території позивач затвердив 23 липня 2013 року згідно з рішенням № 1, тобто через 10 років після рішення позивача про відчуження земельних ділянок. Згідно з висновками Верховного Суду на землях міст і смт розмір водоохоронної зони та прибережної захисної смуги встановлюється відповідно до існуючих на час їхнього встановлення конкретних умов забудови.
5.7. Суди попередніх інстанцій не дослідили докази, які подав прокурор: інформацію ТОВ «Компас Гео», протокол огляду від 25 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, інформацію ТОВ «Геоматичні рішення», лист Дніпровського басейнового управління водних ресурсів № ІД/4-1325 від 27 вересня 2007 року. Крім того, не оцінили належність і допустимість висновку комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 5112/5113/24-41 від 5 липня 2024 року.
5.8. В оскаржених судових рішеннях немає мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу прокурора.
6. 3 липня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі на підставах, визначених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
7. 11 лютого 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову, згідно з якою касаційну скаргу залишив без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Мотивував так:
7.1. Встановивши, що земельні ділянки не належать до земель водного фонду, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.
7.2. Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що висновок експертизи, проведений на замовлення відповідача, та питання, які були поставлені, не узгоджені зі сторонами:
− 28 березня 2024 року прокурор подав клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, яку просив доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз і поставити такі питання: 
(1) на якій відстані від урізу найближчого водного об`єкта знаходяться земельні ділянки, яка крутизна схилів прибережної захисної смуги такого водного об`єкта? 
(2) чи є накладення меж земельних ділянок на межі прибережної захисної смуги найближчого водного об`єкта, у тому числі річки Козинка? Якщо так, який відсоток накладення з урахуванням крутизни схилів прибережної захисної смуги такого водного об`єкта?
− 26 квітня 2024 року прокурор підтримав це клопотання, а відповідач просив відкласти підготовче засідання, оскільки 8 квітня 2024 року він уже звернувся до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз із заявою про проведення комплексної земельно-технічної експертизи. Суд відклав розгляд справи;
− 5 липня 2024 року проведена комплексна земельно-технічну експертиза. За змістом висновку у ньому є, зокрема, відповіді на ті питання, які просив поставити експертам прокурор.
7.3. Посилання в касаційній скарзі на те, що суди не застосували низку висновків Верховного Суду, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки ті висновки сформульовані за інших обставин.
7.4. Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права щодо суті спору в оскарженій частині, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
7.5. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, оскільки недоліки оскаржених рішень не зумовлюють порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
ІІ. ПІДСТАВИ ДЛЯ ВИСЛОВЛЕННЯ ОКРЕМОЇ ДУМКИ
8. Із висновком колег про залишення без змін оскаржених судових рішень не погоджуюся.
8.1. По-перше, у постанові Верховного Суду аргументи касаційної скарги викладені навіть не так стисло, як у цій окремій думці. Фактично всі аргументи зведені до кількох узагальнених тверджень і набору реквізитів постанов Верховного Суду, внаслідок чого читачеві складно, а то і неможливо зрозуміти, які аргументи були насправді у касаційній скарзі. На мій погляд, аж така стислість у відтворенні аргументації скаржника (незалежно від того, про яку справу йде мова) є шкідливою для правосуддя.
8.2. По-друге, відповіді Верховного Суду на аргументи касаційної скарги є такими ж абстрактними, відірваними від конкретних обставин і цієї скарги, як і опис її аргументів. Відкривши касаційне провадження за пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України, Верховний Суд мав пояснити, чому вважає, що абсолютно всі висновки Верховного Суду, на яких наголошував прокурор, «здійснені за інших фактичних обставин». Ніякого порівняння обставин усіх тих справ, висновки Верховного Суду у яких навів прокурор, з обставинами справи № 372/5506/23 у постанові немає. Зрештою, процесуальний закон для застосування висновків Верховного Суду вимагає порівнювати не обставини (факти) справ, а спірні правовідносини. Зрозуміло, що у всіх справах певні обставини (факти) різняться, починаючи з дат певних дій і подій. Але такі відмінності не можуть бути дороговказом для формування єдиної судової практики. Аргумент постанови Верховного Суду щодо підстави касаційного оскарження, визначеної у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, фактично є нечітким, абстрактним, сформульованим безвідносно до конкретних доводів касаційної скарги. Вважаю таку мотивацію неналежною. Я непереконаний у тому, що у двох десятках справ, на які звернув увагу прокурор, всі спірні правовідносини неподібні зі спірними правовідносинами у справі № 372/5506/23.
8.3. По-третє, у постанові немає відповідей на конкретні доводи касаційної скарги. Можливо, тому, що останні відтворені надто узагальнено. Але така аргументація судового рішення залишає великі сумніви щодо його обґрунтованості. Касаційна скарга зводилася далеко не до твердження про порушення рівності сторін під час призначення та проведення експертизи. А саме цьому її аспекту у мотивах постанови Верховного Суду приділена найбільша увага. Тоді як на інші слушні доводи була поширена «формула» «не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права щодо суті спору в оскарженій частині, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи».
8.4. По-четверте, з огляду на те, як відповідали на аргументи позивача суди попередніх інстанцій, справа потребувала нового розгляду. Якщо земельні ділянки і станом на 1992, і станом на 2010 роки частково накладалися на землі водного фонду, а саме на прибережну захисну смугу річки малої річки Козинки, то вочевидь таке накладення було і в 2003 році. Суди не встановили, з якого часу (року) у місці розташування земельних ділянок існує дренажний канал (гідротехнічна споруда). Достатньо дивно визначати режим водойми як дренажний канал на підставі листа позивача 2023 року (хоча раніше згідно з іншими документами вона мала режим малої річки), так і керуватися детальним планом території 2013 року для встановлення такого режиму водойми станом на 2003 рік, коли позивач відчужив земельні ділянки. 
ІІІ. ВИСНОВОК
9. З огляду на викладене вважаю, що Верховний Суд мав частково задовольнити касаційну скаргу: скасувати оскаржені судові рішення, а справу скерувати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Суддя Д. А. Гудима