УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/642/26 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А. 
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.,
суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А., 
за участю секретаря судового засідання Кучер А.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу №279/642/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Невмержицької О.А. у м. Коростені,
в с т а н о в и в :
У січні 2026 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором № 540250-КС-001 про надання кредиту від 28 травня 2025 року.
На обґрунтування позову представник позивача вказала, що 28 травня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 540250-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», який підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами цього договору ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 50 000,00 грн та зобов`язався його повернути і сплатити проценти за користування кредитом. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про перерахування коштів.
Оскільки відповідач в повному обсязі не повернув грошові кошти для погашення заборгованості, у нього виникла заборгованість, яка становить 169500,00 грн та складається з наступного: 50000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 84500,00 грн - сума прострочених платежів по процентах, 25000 грн – заборгованість по відсотках відповідно до ст.625 ЦПК України, 10000 грн – прострочених платежів за комісією.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту №540250-КС-001 від 28 травня 2025 року в розмірі 112 862,02 грн станом на 12 листопада 2025 року. Також з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» 1757,18 грн. В решті вимог відмовлено.   
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими (простроченими) процентами за користування кредитом, представник ТОВ «Бізнес Позика» Виноградов Ю.Є. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції в цій частині змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 169500,00 грн та здійснити розподіл судових витрат у разі задоволення апеляційної скарги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначив, що заборгованість ОСОБА_1 за договором нарахована в межах строку дії договору до 12 листопада 2025 року, після вказаної дати заборгованість за відсотками не нараховувалась. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором та не погашенням заборгованості представник вважав нарахування відсотків за кредитом за стандартною процентною ставкою правильним.
Крім того, скаржник звернув увагу на те що позивача не нараховував та не заявляв до стягнення неустойку у формі пені чи штрафів відповідно до ст.549 ЦК України. 
Крім того, представник зазначив, що кредитодавець не обмежував позичальника у часі на ознайомлення з умовами кредитного договору, останній уклав його добровільно, протягом строку дії договору та після закінчення не звертався із заявою про його розірвання або визнання його (або окремих частин) недійсним, заборгованість не погашав.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не мав права зменшувати загальний розмір відсотків, розмір яких був погоджений та прийнятий сторонами, що призвело до безпідставного заниження загального розміру заборгованості за кредитом договором, що є підставою для скасування рішення в цій частині.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
В судове засідання сторони не з`явились, про слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. 
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2025 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Бізнес Позика» договір про надання кредиту № 540250-КС-001 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» на наступних умовах: кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Тип кредиту: кредит; строк кредиту: 24 тижня (169 днів); процентна ставка фіксована – 1% в день; комісія за надання кредиту: 10 000,00 грн; загальний розмір наданого кредиту: 50 000,00 грн; термін дії договору: до 12 листопада 2025 року; орієнтована загальна вартість наданого кредиту: 123660,68 грн; орієнтована реальна річна процентна ставка: 6980,26%; денна процента ставка 0,87%.
Згідно із візуальною формою послідовності дій клієнта ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 540250-КС-001 від 28 травня 2025 року в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства на сайті www.my.bizpozyka.com, 28 травня 2025 року клієнт зайшов в особистий кабінет, ознайомився з паспортом споживчого кредиту та акцептував кредитний договір шляхом його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора UA-1980, відправленого на номер телефону НОМЕР_2 . Разом з тим, позичальник зазначив номер банківської картки, на яку були перераховані кошти НОМЕР_3 .
Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «ПрофітГід» здійснено наступний успішний переказ грошових коштів в розмірі 50 000,00 грн на банківську картку НОМЕР_4 (FIRST UKRAINIAN INTERNETIONAL BANK).
Згідно із розрахунком заборгованості за договором № 540250-КС-001 про надання кредиту від 28 травня 2025 року, заборгованість відповідача за даним кредитом станом на 12 листопада 2025 року становить 169500,00 грн, що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 50000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах 84500,00 грн, суми заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України 25000 грн, суми прострочених платежів за комісією 10000 грн.
Доказів виконання зобов`язання за укладеним договором та погашення заборгованості відповідачем матеріали справи не містять. 
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції правильно встановив факт укладення між сторонами 28 травня 2025 року договору №540250-КС-001 про надання кредиту в електронній формі, факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 50000,00 грн та факт невиконання ним обов`язку щодо повернення кредиту у строки, визначені договором. Зазначені обставини відповідачем не заперечуються, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними та відповідають матеріалам справи. Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками на суму 62862,02 грн, а доводи скаржника щодо нарахування відсотків за умовами договору №540250-КС-001 від 28 травня 2025 року виходячи зі стандартної процентної ставки в день на рівні 1% не відповідає положенням ч.5 ст. 8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», який передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четверної ст.8 цього Закону, не може перевищувати 1%. Районний суд дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з 28 травня 2025 року по 12 листопада 2025 року в розмірі 62862,02 грн, виходячи з розміру неповернутого тіла кредиту в сумі 50 000,00 грн та денної процентної ставки 0,87%, нарахованої в межах строку дії договору (169 календарних днів).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Разом із тим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у повному заявленому позивачем розмірі 169500,00 грн, судом першої інстанції здійснено та перевірено апеляційним судом оцінку умов договору щодо порядку застосування зниженої і стандартної процентних ставок та поданий позивачем розрахунок заборгованості.
Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статей 76, 77, 79, 80, 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, розрахунок заборгованості, поданий кредитором, не може бути прийнятий судом формально, без перевірки його відповідності умовам договору та вимогам закону.
Матеріалами справи підтверджується, що договором передбачено надання відповідачу кредиту в сумі 50000,00 грн строком на 24 тижні до 12 листопада 2025 року. Умовами договору визначено фіксовану процентну ставку за кредитом у розмірі 1% в день та денну процентну ставку в розмірі 0,87 % в день. При цьому в договорі та графіку платежів за обраними клієнтом умовами визначено орієнтовну загальну вартість кредиту в розмірі 123660,68 грн, яка складається із 50000,00 грн тіла кредиту та 10000,00 грн комісії та відсотків.
Пунктом 2.12 договору передбачена денна процентна ставка – 0,87 процентів (реальна річна процентна ставка, денна процентна ставка, загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість наданого кредиту обчислені за умови дотримання позичальником графіку платежів, вказаних в додатку №2 до договору).
Натомість пунктом 4.2.4 договору встановлено, що у разі не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачених графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, зокрема враховуючи те, що у такому разі умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою починаючи з восьмого дня прострочення внесення платежу, передбаченого графіком платежів, надалі не застосовується, водночас проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту.
Скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому договорі не є зміною істотних умов цього договору (п.4.2.5).
Отже, збільшення суми процентів із 62862,02 грн до 84000,00 грн зумовлене не первісними умовами належного виконання договору, а саме порушенням відповідачем графіка платежів та застосуванням у зв`язку з цим стандартної (фіксованої) процентної ставки. Тому доводи позивача про те, що всі нараховані проценти є виключно звичайною платою за користування кредитними коштами, колегія суддів оцінює критично, оскільки сам договір пов`язує перехід від зниженої до стандартної ставки саме з фактом прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому апеляційний суд враховує, що саме по собі погодження сторонами у договорі стандартної процентної ставки не є безумовною підставою для стягнення всіх нарахованих позивачем сум. Суд зобов`язаний оцінити, чи відповідає заявлений до стягнення розмір процентів умовам договору, вимогам закону та засадам справедливості, добросовісності і розумності, особливо з огляду на споживчий характер кредитних правовідносин.
За змістом статтей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України кредитодавець має право на одержання процентів за користування кредитом, а розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються договором. Водночас свобода договору не є абсолютною та має реалізовуватися з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, визначених статтею 3 ЦК України, зокрема справедливості, добросовісності та розумності.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Суд апеляційної інстанції враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, відповідно до якого суд зобов`язаний належним чином дослідити розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, а документи, які лише констатують заборгованість у фіксованій сумі, не підтверджують її наявність, походження і розмір. У зазначеній постанові Верховний Суд також звернув увагу на необхідність оцінки явно завищених процентів у споживчому кредитуванні з погляду принципів справедливості, добросовісності та розумності.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки, штрафу, пені за таке прострочення. Також встановлено, що неустойка, штраф, пеня та інші платежі, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що проценти у сумі, яка перевищує 62862,02 грн, виникли внаслідок застосування стандартної процентної ставки через прострочення відповідачем погодженого графіка платежів, тобто є додатковим фінансовим наслідком неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання. Тому, підстав для стягнення з відповідача процентів у розмірі, що перевищує 62862,02 грн матеріали справи не містять.
Разом із тим матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 50000,00 грн, не повернув їх позивачу, а за умовами договору та графіка платежів загальна сума процентів за користування кредитом за обраними клієнтом умовами становить 62862,02 грн, які є належно доведеною частиною заборгованості відповідача та апелянтом не оскаржуються.
Щодо вимоги про сплату комісії апеляційний суд враховує наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов справедливо встановив, що положення договору про надання кредиту про сплату позичальником на користь кредитора комісії за надання кредиту є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії необґрунтованою, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за комісією.
Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 50000 грн і простроченими відсотками в розмірі 62862,02 грн та відмова у задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» є правильним.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2026 року без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Григорусь Н.Й.

Судді Галацевич О.М.

Панкеєва В.А.

Повний текст складено 25 вересня 2026 року.