ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА

справа № 753/4530/26
провадження № 2/753/7553/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді         Колесника О.М.
при секретарі          Парубець А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ФО- ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконанням замовлення по виготовленню статуї, 
В С Т А Н О В И В :

4.03.2026 року позивач ОСОБА_3 сформував в системі „Електронний суд" позовну заяву від свого імені до відповідачки ФО-П ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконанням замовлення по виготовленню статуї, яка була того ж дня зареєстрована у канцелярії суду(а.с.1).
Зміст позовної заяви був обгрунтований тим, що в 2025 році між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про виготовлення скульптури - статуї „Танцююча пара" для встановлення в квартирі ОСОБА_3 в м. Києві. Домовленість передбачала виготовлення кінцевого виробу (оригіналу) в бронзі та передачу готового результату позивачу до кінця липня 2025 року. На етапі узгодження технічного завдання та організації взаємодії з підрядниками координацію здійснювала студія інтер`єру „KATO Interior", яка діяла через ФО-П ОСОБА_5 та ФО-П ОСОБА_6 . Зазначені особи були посередниками комунікації між позивачем і його дружиною та скульптором ОСОБА_7 (контактною особою з боку виконавця), зокрема щодо передачі реквізитів для оплати за статую на ФО-П ОСОБА_4 . На виконання домовленості позивач 07.04.2025 року здійснив оплату вартості виготовлення статуї у сумі 310 875 грн. на користь ФО-П ОСОБА_4 , що підтверджується платіжною інструкцією банку. У платіжному документі отримувач зазначений як „ОСОБА_4 , ФОП", а призначення платежу - „Виробництво статуї". Після здійснення оплати скульптор ОСОБА_8 неодноразово повідомляв про хід виконання замовлення та переносив строки передачі готового виробу. Попри оплату, готова бронзова статуя позивачу не передана. У листуванні фігурує факт демонстрації/наявності пластикового прототипу як проміжного (тимчасового) варіанту, що підтверджує відсутність кінцевого результату (бронзового виробу) у погоджений строк. У зв`язку з істотним порушенням строків виконання замовлення та відсутністю результату позивач через свою дружину ОСОБА_9 , яка вела комунікацію у месенджері заявив вимогу про повернення коштів. У подальшому сторонами узгоджувалися строки повернення, зокрема до 31.12.2025 року, а потім остаточний строк до 31.01.2026 року, на що скульптор ОСОБА_8 у листуванні погодився. Однак кошти залишились неповернутими і після спливу останнього строку, і на час звернення до суду з даним позовом (а.с.1-4). 
За змістом протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 5.03.2026 року того ж дня 5.03.2026 року о 12:08:06 годин вказані матеріали позовної заяви були розподіленні судді Колеснику О.М. (а.с.28-29).
Відповідно до відповіді №2433668 від 9.03.2026 року, 12:42:56 годин з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с.30).
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 12.03.2026 року було залишено позов ОСОБА_3 без руху і надання останньому 5-тиденного терміну на усунення недоліків його позовної заяви (а.с.31-32). 
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 19.03.2026 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.66-67).
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 29.04.2026 року було ухвалено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін і призначено її розгляд в судовому засіданні на 25.05.2026 року на 10-00 годин (а.с.71-72).
Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 14.07.2026 року було ухвалено про здійснення розгляду справи в заочному провадженні у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідачки ОСОБА_4 (а.с.89). 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні змісту позову, додавши, що навесні 2025 року він в усній формі замовив ОСОБА_10 виготовлення скульптури - статуї „Танцююча пара" для встановлення в своїй квартирі в м. Києві. Він знав даного скульптора, оскільки не раз замовляв йому подібні вироби, тому ніякого письмового договору не складалось. За його пропозицією позивач сплатив на розрахунковий рахунок його дружини ОСОБА_4 310 875 грн. за виготовлення бронзової статуї. В подальшому комунікацію зі скульптором ОСОБА_11 вела дружина позивача ОСОБА_12 . Кілька разів відкладались строки виконання замовлення з вини скульптора, але вже після чергового порушення строку 31.01.2026 року позивач вирішив звернутись до суду з позовом за захистом порушеного свого права. 
Відповідачка ФО-П ОСОБА_4 в судові засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи була двічі повідомлена судом належним чином (а.с.76; 78; 83-84; 86), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. 
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Як регламентовано ч.1, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.  
За змістом ч.1, ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.  
Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ч.1-2, ст.16 ЦК Українни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 8)  відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
4.03.2026 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачки ФО-П ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконанням замовлення по виготовленню статуї (а.с.1).
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. 
10.09.2009 року ОСОБА_4 зареєстрована за №20670000000145309 фізичною особою-підприємцем, основні види діяльності: код КВЕД 43.31 - штукатурні роботи; додаткові види діяльності: код КВЕД 43.39 - інші роботи із завершення будівництва; код КВЕД 90.03 - індивідуальна мистецька діяльність; код КВЕД 74.10 - спеціалізована діяльність з дизайну; код КВЕД 43.33 - покриття підлоги й облицювання стін; код КВЕД 43.21 - електромонтажні роботи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.6-7; 45-46). 11.09.2009 року ФО-П ОСОБА_4 взята на облік Державною службою статистики України до реєстру платників податків.
Як передбачає ч.1, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч.1, ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1, ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як зазначає ч.1, ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Згідно п.3, ч.1, ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 , навесні2025 року між ним та скульптором ОСОБА_7 була досягнута усна домовленість про виготовлення скульптури - статуї „Танцююча пара" для встановлення в квартирі ОСОБА_3 в м. Києві. Домовленість передбачала виготовлення кінцевого виробу (оригіналу) в бронзі та передачу готового результату позивачу до кінця липня 2025 року. ОСОБА_11 повинен був зробити макет статуї і після погодження її форми і деталей вилити із бронзи оригінал. На виконання домовленості зазначеної ОСОБА_13 , позивач ОСОБА_3 07.04.2025 року здійснив оплату вартості виготовлення статуї у сумі 310 875 грн. на користь ФО-П ОСОБА_4 . У платіжному документі отримувач зазначений як „ОСОБА_4 , ФО-П", а призначення платежу - „Виробництво статуї". Після здійснення оплати скульптор ОСОБА_8 неодноразово повідомляв про хід виконання замовлення та переносив строки передачі готового виробу. Попри оплату, готова бронзова статуя позивачу не передана. У листуванні фігурує факт демонстрації/наявності пластикового прототипу як проміжного (тимчасового) варіанту, що підтверджує відсутність кінцевого результату (бронзового виробу) у погоджений строк. У зв`язку з істотним порушенням строків виконання замовлення та відсутністю результату позивач через свою дружину ОСОБА_9 , яка вела комунікацію у месенджері заявив вимогу про повернення коштів. У подальшому сторонами узгоджувалися строки повернення переказаних грошей, зокрема до 31.12.2025 року, а потім остаточний строк до 31.01.2026 року, на що скульптор ОСОБА_8 у листуванні погодився.
Як вбачається з платіжної інструкції ПАТ „Комерційний банк „Приватбанк" №1.115207193.1 ОСОБА_3 7.04.2025 року о 21-36 годин переказав ФО-П ОСОБА_4 310 875 грн., в призначенні платежу значиться: виробництво статуї (а.с.8). 
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_3 не дотримався письмої форми укладення договору з ОСОБА_7 про виготовлення бронзової статуї „Танцююча пара", оскільки вартість замовлення 310 875 грн. перевищує в 914,34 рази розмір вартості усного правочину, який не повинен перевищувати двадцять і більше разів розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян згідно ст.208 ЦК України, а також цей усний правочини не виконувався сторонами у момент його вчинення відповідно до ч.1, ст.206 ЦК України.
За змістом ч.1, ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  
Згідно ч.1-2, ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За правилами ч.1-2, ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як передбачено ч.1, ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.  
Відповідно до ч.1-2, ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як регламентовано ч.1-3, ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як невиконання умов усного договору позивач надав скріншоти з мобільного телефону, де абонентами є ОСОБА_14 і ОСОБА_15 (а.с.10-27). Суд приходить до висновку про неможливість ідентифікації як власника даного мобільного телефону, так і користувача (абонента), який переписувався з даним власником телефона, а також про неможливість відношення змісту переписки до предмету позову, тому вказані докази є неналежними та недостовірними.
Як зазначено у п.п.40-41 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Як вказано в ч.1 та ч.3, ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Позивач ОСОБА_3 у своєму позові до відповідачки ФО-П ОСОБА_4 просить стягнути грошові кошти у зв`язку з невиконанням замовлення по виготовленню статуї (а.с.1). Однак судом встановлено, виходячи з пояснень самого позивача, що усна домовленість про виготовлення статуї „Танцююча пара" велась ним та його дружиною виключно зі скульптором ОСОБА_7 , до якого позовні вимоги позивачем не заявлялись. А позов пред`явлено до ФО-П ОСОБА_4 , на розрахунковий рахунок якої позивач переказав 310 875 грн. за виготовлення статуї, саме за вказівкою ОСОБА_16 . Таким чином, суд приходить до висновку, що позов пред`явлено позивачем ОСОБА_3 до неналежного відповідача ФО-П ОСОБА_4 , що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Як наголошує ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. 
Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до остаточного висновку, що оскільки позов пред`явлено позивачем ОСОБА_3 до неналежного відповідача ФО-П ОСОБА_4 , в процесу розгляду справи ним предмет позову не змінювався, позивачем не дотримано письмової форми укладення договору і ненадано доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України щодо конкретних умов укладання договору та строків його виконання, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.
Враховуючи положення ст.133; 141 ЦПК України, суд, відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь 3 164 грн. 71 коп. судового збору.
Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 141; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.55 Конституції України, ст.15-16; 206; 208; 626; 627; 629; 638 ЦК України, ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України, п.п.40-41 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18, суд 

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1  до ФО-П ОСОБА_17 про стягнення 310 875 грн. в рахунок невиконання замовлення по виготовленню статуї, 3 164 грн. 71 коп. судового збору відмовити.
Повний текст заочного рішення виготовлено 27.07.2026 року.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 30 днів з дня виготовлення його повного тексту, а учаснику справи, якому не було вручене повне заочне рішення в день його проголошення - протягом 20 днів з дня вручення його повного тексту заочного рішення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту заочного рішення.

Суддя :