ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
01.07.2026	Справа № 910/3381/26	

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,
при секретарі судового засідання Самошиній І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
За позовом 1. Фізичної особи-підприємця Курашова Олега Леонідовича, м.Київ
2. Фізичної особи-підприємця Терещенко Марини Петрівни, м.Київ
3. Фізичної особи-підприємця Зарічанського Андрія Андрійовича,
м. Одеса
до Київської міської ради, м.Київ
про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, -
За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець Курашов Олег Леонідович, Фізична особа-підприємець Терещенко Марина Петрівна та Фізична особа-підприємець Зарічанський Андрій Андрійович звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на наявність у позивачів усіх юридичних фактів, необхідних для виникнення в них права на поновлення договору оренди земельної ділянки з підстав, передбачених статтею 33 Закону України “Про оренду землі”. За твердженнями заявників, враховуючи, що станом на момент звернення з даною позовною заявою додаткова угода про поновлення строку дії Договору оренди земельної ділянки не є укладеною, й відсутня наявність обґрунтованих заперечень щодо такого поновлення шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення від відповідача Київської міської ради, останні і звернулись до суду з розглядуваним позовом. 
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.05.2026.
06.05.2026 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.
У зв`язку із звільненням судді Князькова В.В., відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2026 справу №910/3381/26 передано для розгляду судді Лиськову М.О.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.05.2026 суддею Лиськовим М.О. прийнято справу №910/3381/26 до свого провадження, ухвалено розгляд справи №910/3381/26 здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 17.06.2026.
01.06.2026 позивачами подано відповідь на відзив із спростуванням аргументів, що наведені у відзиві на позовну заяву.
01.07.2026 позивачами подано клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.
Протокольною ухвалою суду від 01.07.2026 судом закрито підготовче провадження та за згодою представників учасників справи розпочато розгляд справи по суті.
01.07.2026 судом заслухано вступне слово учасників справи, досліджено наявні у матеріалах справи та заслухано аргументи та заперечення сторін під час стадії судових дебатів.
У судовому засіданні 01.07.2026 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Рішенням Київської міської ради від 10.07.2003 року № 638-26/798 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» вирішено серед іншого затвердити проект відведення земельної ділянки приватному підприємцю Курашову Олегу Леонідовичу та передати йому за умови виконання п. 1.1 цього рішення в довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,66 га (в тому числі водної акваторії 0,16 га) для реконструкції, експлуатації та обслуговування комплексу короткочасного відпочинку на О. Жуків у Голосіївському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови.
01.10.2004 року між Київською міською радою (Орендодавець) та приватним підприємцем Курашовим Олегом Леонідовичем (Орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Макухою О.О. за реєстровим номером №8-7133. Договір зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 25 листопада 2004 року за № 79-6-00261 у книзі записів державної реєстрації договорів. 
Згідно пункту 1.1. Договору, Орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 10.07.2003 року №638-26/798, за Актом приймання-передачі передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим Договором.
Об`єктом оренди відповідно до цього Договору є Земельна ділянка з наступними характеристиками: - місце розташування – о. Жуків у Голосіївському районі м. Києва, - розмір – 0,6474 (нуль цілих і шість тисяч чотириста сімдесят чотири десятитисячних) га, - цільове призначення – для реконструкції, експлуатації та обслуговування комплексу короткочасного відпочинку, - кадастровий номер 8000000000:90:332:0007. 
Пунктом 3.1. Договору визначено, що останній укладено на 10 (десять) років. Відповідно до пункту 11.7. Договору, після закінчення строку, на який було укладено цей Договір, Орендар за умови належного виконання своїх обов`язків має за інших рівних умов переважне право на поновлення Договору. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. 
Після закінчення строку на який було укладено Договір оренди земельної ділянки, ФОП Курашов О.Л. у відповідності до вимог законодавства та умов Договору звернувся до Київської міської ради з відповідним клопотанням (листом-повідомленням) про намір продовжити його дію. У зв`язку з тим, що в результаті неодноразових письмових звернень Київською міською радою не було вчинено дій по підписанню вказаної додаткової угоди, позивач ФОП Курашов О.Л. у 2017 році звернувся до господарського суду з вимогами про визнання додаткової угоди про поновлення Договору оренди земельної ділянки укладеною. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07 травня 2018 року у справі №910/15831/17 за позовом ФОП Курашова О.Л. до Київської міської ради про визнання додаткової угоди до договору укладеною, позов задоволено повністю, визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки, укладеного між фізичною особою-підприємцем Курашовим Олегом Леонідовичем та Київською міською радою та поновлено на 10 (десять) років Договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер - 8000000000:90:332:0007, площею - 0,6474 га, для реконструкції, експлуатації та обслуговування комплексу короткочасного відпочинку у Голосіївському районі м. Києва.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу Київської міської ради у справі №910/15831/17 залишено без задоволення, а Рішення Господарського суду міста Києва від 07 травня 2018 року без змін.
Таким чином, на підставі Рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 року у справі №910/15831/17 внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно даних якого, строк дії Договору оренди земельної ділянки визначено до 25.11.2024 року з правом пролонгації та з правом передачі в піднайм (суборенду).
У Рішенні Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 року у справі №910/15831/17 встановлено, що на земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке належить позивачу (декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 14.04.2014 № КВ 142141040083), питання сплати пайової участі вирішено (довідка про виконання умов пайової участі від 01.12.2017 № 050/08-9990). 
На розглядуваній земельній ділянці площею 0,6474 га, кадастровий номер 8000000000:90:332:0007, розташований об`єкт нерухомого майна – комплекс для короткочасного відпочинку «Дніпровська Рів`єра», додаткові відомості: м. Київ, Столичне шосе, 6 км. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1691276880000. Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна. 1) Складова частина об`єкта нерухомого майна: будинок тимчасового відпочинку, А-2 Опис складової частини: Загальна площа (кв.м): 307.4 2) Складова частина об`єкта нерухомого майна: будинок для працівників, Б-2 Опис складової частини: Загальна площа (кв.м): 92.6 3) Складова частина об`єкта нерухомого майна: вбиральня, Г-1 Опис складової частини: Загальна площа (кв.м): 30.5 4) Складова частина об`єкта нерухомого майна: банний комплекс, Ж-1 Опис складової частини: Загальна площа (кв.м): 560 5) Складова частина об`єкта нерухомого майна: комплекс відпочинку, Ж-2 Опис складової частини: Загальна площа (кв.м): 1066.9 6) Складова частина об`єкта нерухомого майна: топочна, З-1 Опис складової частини: Загальна площа (кв.м): 26.9 7) Складова частина об`єкта нерухомого майна: господарська будівля, К 8) Складова частина об`єкта нерухомого майна: господарська будівля, Л 9) Складова частина об`єкта нерухомого майна: господарська будівля, М 10) Складова частина об`єкта нерухомого майна: басейн, Н 11) Складова частина об`єкта нерухомого майна: господарська будівля, О 12 Складова частина об`єкта нерухомого майна: господарська будівля, П 13) Складова частина об`єкта нерухомого майна: господарська будівля, Р.
27.06.2024 року на виконання вимог законодавства та умов Договору, позивач ФОП Курашов О.Л. разом з іншими актуальними на момент звернення співвласниками об`єкта нерухомого майна розміщеного на розглядуваній земельній ділянці звернулися до відповідача Київської міської ради з відповідним Листом-повідомленням щодо поновлення та внесення змін до Договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.10.2004 року між Київською міською радою та ФОП Курашовим О.Л., зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради щодо земельної ділянки площею 0,6474 га, місце розташування: м. Київ, Голосіївський район, о. Жуків, кадастровий номер 8000000000:90:332:0007. 
У зазначеному Листі містилось прохання поновити Договір оренди земельної ділянки на новий строк, а також внести зміни до Договору в частині сторони Орендаря земельної ділянки, визначивши Орендарями – Фізичну особу-підприємця Курашова Олега Леонідовича, Терещенко Марину Петрівну, Мілявську Анну Володимирівну, Шевченко Кирила Валерійовича. До Листа були долучені наступні додатки:1) проект додаткової угоди про поновлення та внесення змін до Договору оренди земельної ділянки; 2) копія Договору оренди земельної ділянки від 01.10.2004 року; 3) копія Рішення Господарського суду міста Києві від 07.05.2018 року у справі №910/15831/17; 4) копії правовстановлюючих документів; 5) копії паспортів, РНОКПП заявників. 
Як вказують позивачі, у місячний строк після закінчення Договору оренди земельної ділянки позивач ФОП Курашов О.Л. та інші користувачі земельної ділянки не отримали від відповідача Київської міської ради Листа-повідомлення із запереченням проти поновлення та внесення змін до Договору, відтак вони продовжили користуватися земельною ділянкою у відповідності до вимог законодавства. 
03.12.2025 року позивач ФОП Курашов О.Л. разом з актуальними станом на теперішній час співвласниками об`єкта нерухомого майна розміщеного на земельній ділянці – позивачами ФОП Терещенко Мариною Петрівною, ФОП Зарічанським Андрієм Андрійовичем повторно звернулися до відповідача Київської міської ради з Листом-повідомленням щодо поновлення та внесення змін до Договору оренди земельної ділянки, згідно якого просили поновити Договір на новий строк та при поновленні Договору у зв`язку зі зміною власників об`єкта нерухомого майна, внести відповідні зміни до Договору в частині сторони Орендаря земельної ділянки, визначивши Орендарями - Фізичну особу-підприємця Курашова Олега Леонідовича, Терещенко Марину Петрівну, Зарічанського Андрія Андрійовича. 
Водночас, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) згідно Листа від 17.12.2025 року №057-16697 за наслідками розгляду листа-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки від 25.11.2004 № 79-6-00261 для реконструкції, експлуатації та обслуговування комплексу короткочасного відпочинку на О. Жуків у Голосіївському районі м. Києва (кадастровий номер 8000000000:90:332:0007) (справа № 773023059) повідомлено наступне: «Термін оренди за договором закінчився 25.11.2024. Лист-повідомлення приватного підприємця Курашова О.Л. про поновлення вказаного договору оренди, поданого в строки, встановлені вищевказаними нормами, в Міському земельному кадастрі не обліковується. Таким чином, приватний підприємець Курашов О.Л. втратив переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі та внесення змін до відповідного договору), а оформлення права користування цією земельною ділянкою має відбуватись згідно з вимогами статей 116, 124 Земельного кодексу України». 
Оскільки Київська міська рада зволікає з ухваленням відповідного рішення та поновленням договору оренди земельної ділянки, Позивачі звернулись із цим позовом до суду про визнання укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки.
Київська міська рада заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись на практику Верховного Суду, та зазначила, що наданий проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки всупереч приписам абзацу 3 Розділу IX “Перехідні положення” Закону України “Про оренду землі” не містить умови, передбачені статтею 33 Закону України “Про оренду землі” та статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Окрім того, заперечуючи проти задоволення позовних вимог Київська міська рада стверджувала, що позивач тривалий час використовує земельну ділянку всупереч її цільовому призначенню, самовільно збудувавши на ній об`єкти нерухомого майна, а укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну сторони договору чинним законодавством України не передбачено, тому не є обов`язковим.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. 
За приписами статті 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. 
Згідно з статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.
За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з частиною 1 та 2 статтею 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (частина 9 статті 93 Земельного кодексу України).
Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначає Закон України “Про оренду землі”. 
16.01.2020 набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству” (а відповідні положення пункту 8 цього Закону, з урахуванням його прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону України “Про оренду землі”, яка регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції. 
Розділ IX “Перехідні положення” Закону України “Про оренду землі” доповнено абзацами 3 і 4 такого змісту: “Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству”, у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України” (далі - ЗК України).
Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству”, а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення”.
Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
За змістом статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про оренду землі” оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України “Про оренду землі”).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 зазначено, що частини 5 та 6 статті 33 Закону України “Про оренду землі” встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин.
За загальним правилом, викладеним у частині 5 статті 33 Закону України “Про оренду землі”, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.
Спеціальне правило, викладене у частині 6 статті 33 Закону України “Про оренду землі”, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення.
Отже, статтею 33 Закону України “Про оренду землі” було визначено загальну процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, за якої завершення процедури поновлення договору полягало в укладенні додаткової угоди (за згодою сторін чи за судовим рішенням).
Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству” істотно змінив редакцію статті 33 Закону України “Про оренду землі”, яка тепер стосується лише переважного права орендаря (частини 1 - 5 статті 33 Закону України “Про оренду землі”). Поновлення ж договору (частина 6 попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 ЗК України.
При цьому відповідно до абзацу 4 Розділу IX “Перехідні положення” Закону України “Про оренду землі” правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству”, а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Поняття “поновлення договору оренди”, про яке йдеться у абзаці 4 Розділу IX “Перехідні положення” Закону України “Про оренду землі” базується саме на положеннях статті 126-1 Земельного кодексу України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.
Укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною 1 статті 33 Закону України “Про оренду землі” у редакції, чинній до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству”, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
Тому поняття “поновлення договору оренди”, про яке йдеться у абзаці 4 Розділу IX “Перехідні положення” Закону України “Про оренду землі” та поняття “поновлення договору оренди”, яке містилось у Законі України “Про оренду землі” у попередній редакції, є змістовно різними. 
Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 Розділу IX “Перехідні положення” Закону України “Про оренду землі”. Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону України “Про оренду землі” в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.05.2025 у справі № 910/11162/24.
Як вбачається з матеріалів справи, що розглядається, на час виникнення спірних правовідносин з укладення договору оренди землі на новий строк, діяла нова редакція Закону України “Про оренду землі” із внесеними змінами Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству”.
Так, відповідно до частин 1 – 5, 9 статті 33 Закону України “Про оренду землі” після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.
Стаття 33 Закону України “Про оренду землі” встановлює алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачає певні правові запобіжники для захисту орендаря від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.
У постановах від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 Верховний Суд акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин. 
Отже, законодавець, задекларувавши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. 
У межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього. 
Орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21.
Судом встановлено, що орендар дотримався приписів статті 33 Закону України “Про оренду землі” та у визначені нею строки, звернувся до орендодавця з приводу поновлення договору на новий строк.
У даному випадку суду необхідно дослідити обставини належного (не належного) виконання орендарем своїх обов`язків за договором для встановлення наявності в нього права на поновлення строку дії договору на новий строк, як то обумовлено приписами статті 33 Закону України “Про оренду землі”.
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.
Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторін. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Згідно з пунктом 8.4 договору орендар зобов`язаний вчасно вносити орендну плату.
Відповідно до пункту 4.1 та 4.2 договору визначена цим договором орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який Орендар вносить Орендодавцеві за користування Земельною ділянкою у грошовій формі. Річна орендна плата за Земельну ділянку встановлюється у розмір 1,5 % (однієї цілої і п`яти десятих відсотка) від нормативної грошової оцінки Земельної ділянки.
На підтвердження належного виконання свого обов`язку з внесення орендної плати ФОП Курашовим О.Л. суду представлені докази оплати орендної плати за період з листопада 2025 по червень 2026, зокрема, платіжні інструкції загалом на суму 441 737,29 грн. 
Крім того, на підтвердженням виконання обов`язку з використання земельної ділянки за цільовим призначенням (для реконструкції, експлуатації та обслуговування комплексу короткочасного відпочинку) Позивачами представлено були представлені до суду довідка, серія та номер: 93-10/17/1/1, виданий 30.01.2018, видавник: ФОП Маркіч Р.В.; рішення суду, серія та номер: 35/435, виданий 20.09.2010, видавник: Господарський Суд міста Києва; ухвала суду, серія та номер: 35/435, виданий 14.10.2010, видавник: Господарський Суд міста Києва; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КВ142141040083, виданий 14.04.2014, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Документ отримано з ЄРД; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КВ20212048272, виданий 30.03.2012, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.
Суд відхиляє доводи Київської міської ради щодо порушення Позивачем умов Договору оренди земельної ділянки щодо нецільового використання земельної ділянки як необґрунтовані, такі, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать встановленим у справі фактичним обставинам, а також обставинам, які вже встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили.
Як убачається з матеріалів справи, Договір оренди земельної ділянки від 01.10.2004, укладений між Київською міською радою як орендодавцем та фізичною особою – підприємцем Курашовим Олегом Леонідовичем як орендарем, був поновлений строком на десять років на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 у справі № 910/15831/17, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2019.
Враховуючи тотожність сторін у відповідній частині спірних правовідносин, предмет дослідження та встановлені судом фактичні обставини, зазначене судове рішення має преюдиційне значення відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України. Встановлені ним обставини не підлягають повторному доказуванню у цій справі, а відповідач не заперечував наявності преюдиційного значення зазначеного рішення.
Під час розгляду справи № 910/15831/17 господарський суд безпосередньо дослідив обставини, пов`язані з використанням спірної земельної ділянки, розташованими на ній об`єктами нерухомого майна та дотриманням орендарем умов договору. Зокрема, судом було встановлено, що на земельній ділянці розміщене нерухоме майно, яке належить позивачу, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 14.04.2014 № КВ142141040083, питання виконання пайової участі було врегульовано, що підтверджується довідкою від 01.12.2017 № 050/08-9990, а також відсутні заперечення уповноваженої третьої особи щодо поновлення договору оренди.
Крім того, на момент ухвалення рішення у справі № 910/15831/17 уже існували всі необхідні правові підстави для набуття ФОП Курашовим О.Л. права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на спірній земельній ділянці, які в подальшому стали підставою для державної реєстрації такого права. Зокрема, державна реєстрація права власності була здійснена на підставі судових рішень Господарського суду міста Києва у справі № 35/435, декларацій про готовність об`єктів до експлуатації від 30.03.2012 № КВ20212048272 та від 14.04.2014 № КВ142141040083, а також інших документів, передбачених законодавством.
Таким чином, обставини щодо наявності на земельній ділянці належних позивачу об`єктів нерухомого майна, законності їх створення та наявності правових підстав для набуття права власності були предметом судового дослідження та отримали належну правову оцінку ще під час вирішення справи № 910/15831/17.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що протягом усього строку користування земельною ділянкою після поновлення договору Київська міська рада вважала, що позивачі порушують умови договору оренди. Відповідач не звертався до позивачів із претензіями щодо використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, не ініціював розірвання договору оренди або припинення права користування земельною ділянкою, а також не зазначав відповідних обставин як підстави для відмови у поновленні договору.
За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи Київської міської ради про порушення позивачами умов Договору оренди земельної ділянки є такими, що спростовуються матеріалами справи, преюдиційними обставинами, встановленими рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 у справі № 910/15831/17, а також подальшою поведінкою самого відповідача, який протягом тривалого часу не ставив під сумнів належне виконання позивачами умов договору та не вчиняв жодних дій, спрямованих на припинення чи оскарження їхнього права користування земельною ділянкою. Така непослідовна поведінка відповідача свідчить про відсутність реальних підстав для заявлених заперечень та виключає можливість покладення їх в основу судового рішення.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
З системного аналізу наведеного слідує, що належними та допустимими доказами Товариства доведено, що позивач є добросовісним землекористувачем, який виконує свої зобов`язання за договором оренди, оскільки, строки на звернення до відповідача з листом-повідомленням про продовження договору оренди були подані з дотриманням приписів законодавства, проте відповідачем не виконані обов`язки з розгляду означеного питання та прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
При цьому заперечення Київської міської ради, викладені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та визнані судом такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи. Більш того, посилання відповідача на недотримання Товариством приписів статті 33 Закону України “Про оренду землі” та статті 126-1 Земельного кодексу України спростовуються змістом проєкту додаткової угоди, якою були передбачені зміни до пункту 11.6 договору оренди, спрямовані саме на виконання приписів статті 33 Закону України “Про оренду землі” та статті 126-1 Земельного кодексу України.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачів про визнання укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки.
Відповідно до приписів частини 4 та 5 статті 129 Господарського України у разі задоволення позову витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Визнати укладеною додаткову угоду про поновлення та внесення змін до Договору оренди земельної ділянки укладеного 01.10.2004 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 25.11.2004 року за № 79-6-00261 у книзі записів державної реєстрації договорів, поновленого на підставі Додаткової угоди укладеної за Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 року у справі №910/15831/17, з моменту набрання чинності судовим рішенням у наступній редакції:
«ДОДАТКОВА УГОДА ПРО ПОНОВЛЕННЯ ТА ВНЕСЕННЯ ЗМІН ДО ДОГОВОРУ ОРЕНДИ ЗЕМЕЛЬНОЇ ДІЛЯНКИ, укладеного 01.10.2004 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 25.11.2004 року за № 79-6-00261 у книзі записів державної реєстрації договорів, поновленого на підставі Додаткової угоди укладеної за Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 року у справі №910/15831/17 
м. Київ __ 202_ року

Київська міська рада (м. Київ, вул. Хрещатик, 36) – далі у тексті – «Орендодавець», в особі Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, який діє на підставі ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» – з однієї сторони, 
та Фізична особа-підприємець Курашов Олег Леонідович (РНОКПП НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ), Фізична особа-підприємець Терещенко Марина Петрівна (РНОКПП НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ), Фізична особа-підприємець Зарічанський Андрій Андрійович (РНОКПП НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_3 ) – далі у тексті «Орендарі», – з другої сторони, уклали Додаткову угоду (далі у тексті – Угода) про нижченаведене:
1. Поновити на 10 (десять) років Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер - 8000000000:90:332:0007, площею - 0,6474 (нуль цілих шість тисяч чотириста сімдесят чотири десятитисячних) га, укладений 01.10.2004 року між Київською міською радою та Фізичною особою-підприємцем Курашовим Олегом Леонідовичем, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 25.11.2004 року за № 79-6-00261 у книзі записів державної реєстрації договорів, та поновлений на підставі Додаткової угоди укладеної за Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 року у справі №910/15831/17 (далі у тексті - Договір оренди).
2. Внести зміни до Договору оренди в частині сторони Орендаря, а саме визначити Орендарями земельної ділянки: - Фізичну особу-підприємця Курашова Олега Леонідовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ); - Фізичну особу-підприємця Терещенко Марину Петрівну (РНОКПП НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ); - Фізичну особу-підприємця Зарічанського Андрія Андрійовича (РНОКПП НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_3 ). 
3. Інші умови Договору оренди залишити без змін.
4. Дана Угода є невід`ємною частиною Договору оренди. 
5. Орендарі сплачують орендну плату за період від дня закінчення Договору оренди до дня поновлення його дії у порядку та розмірах, встановлених Договором оренди.» 
3. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141) на користь Фізичної особи-підприємця Курашова Олега Леонідовича ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 109,33 грн.
4. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141) на користь Фізичної особи-підприємця Терещенко Марини Петрівни ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 109,33 грн.
5. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141) на користь Фізичної особи-підприємця Зарічанського Андрія Андрійовича ( АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1 109,33 грн.
6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 09.07.2026

Суддя М.О. Лиськов