ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2789/26

10 липня 2026 року 
м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 
секретар судового засідання ОСОБА_2 
за участю:
прокурора ОСОБА_3 (дистанційно)
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 (дистанційно)
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №62026240030003801 від 30.03.2026 по обвинуваченню 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кричильськ Сарненського району Рівненської області, українець, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, з середньою освітою, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у званні «солдат»
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, з угодою про визнання винуватості від 29.06.2026
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , діючи у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч.1 ст.1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», умисно, будучи достеменно обізнаним про відсутність законних підстав для звільнення з військової служби в умовах воєнного стану, знаходячись у невстановлений досудовим розслідування час та місці, але не пізніше 12.11.2025 придбав у невстановленої особи завідомо неправдиві офіційні документи у вигляді: медичного висновку №2401 ІІ від 03.11.2025, довідки №1301 ІІ від 03.11.2025, довідки про індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю №2401 ІІ від 03.11.2025, довідки ЛКК №1472 від 05.11.2025 та висновку №911/2 від 05.11.2025, які нібито видані КП «Золотоніський міський центр первинної медико-санітарної допомоги (сімейної медицини)» Золотоніської міської ради Черкаської області, згідно з яких малолітній дитині ОСОБА_4 – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено статус дитини інваліда до 18 років із потребою постійного стороннього догляду, а також про те, що дружина ОСОБА_4 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 потребує стороннього догляду. 
Надалі, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби, 12.11.2025 подав командиру 2 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 рапорт, у якому зазначив завідомо неправдиві відомості про наявність у нього підстав для звільнення із лав Збройних Сил України, передбачених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме сімейні обставини – необхідність виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років.
До свого рапорту про звільнення солдат ОСОБА_4 долучив завідомо підроблені документи - медичний висновок №2401 ІІ від 03.11.2025, довідку №1301 ІІ від 03.11.2025, довідку про індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю №2401 ІІ від 03.11.2025, довідку ЛКК №1472 від 05.11.2025 та висновок №911/2 від 05.11.2025, які нібито видані КП «Золотоніський міський центр первинної медико-санітарної допомоги (сімейної медицини)» Золотоніської міської ради Черкаської області, згідно з яких малолітній дитині ОСОБА_4 – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено статус дитини інваліда до 18 років із потребою постійного стороннього догляду, а також про те, що дружина ОСОБА_4 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 потребує стороннього догляду. 
12.11.2025 вказаний рапорт із долученими до нього документами прийнятий у військовій частині НОМЕР_1 та зареєстрований за вхідним №1/32210.
22.11.2025 за результатами розгляду поданого солдатом ОСОБА_4 рапорту та долучених до нього підроблених документів наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 152-РС від 22.11.2025 солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби в запас на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто за сімейними обставинами та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями, що полягали в ухиленні військовослужбовцем від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 409 Кримінального кодексу України.
29 червня 2026 року між прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №62026240030003801 від 30.03.2026, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні  ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно із умовами вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений  ОСОБА_4  дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій  ОСОБА_4  за ч. 4 ст. 409, щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме: за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України сторони узгодили можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, визначення тривалості якого поклали на розсуд суду.
У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням сторони узгодили клопотати перед судом покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.
ОСОБА_4 беззастережно погоджується на призначення йому обумовленого сторонами угоди покарання.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 Кримінального кодексу України винним себе визнав повністю та дав згоду на застосування узгодженої сторонами міри покарання.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Прокурор у судовому засіданні просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання. Свою позицію прокурор обґрунтовує тим, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України.
Захисник у судовому засіданні просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відноситься до тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч.4 ст.409 КК України. 
Також, в ході підготовчого судового засідання, судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.
При цьому судом з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не заподіяна. Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
При вирішенні питання щодо речових доказів суд керується приписами ст. 100 КПК України.
Так, мобільний телефон марки Redmi, який належить ОСОБА_4 , який зберігається у кімнаті для зберігання речових доказів Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, після набрання вироком законної сили слід повернути власнику.
Також, мобільний телефон марки Xiaomi, який належить ОСОБА_7 , який зберігається у кімнаті для зберігання речових доказів Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, після набрання вироком законної сили слід повернути власнику.
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 05.06.2026 накладено арешт на речові докази мобільні телефони марок Redmi та Xiaomi, якими користуються ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Враховуючи приписи ст.174 КПК України, оскільки у застосуванні арешту вказаного майна відпала потреба, його належить скасувати.
Також судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2026 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту до 03.08.2026, а тому, враховуючи, що обвинуваченому призначено покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, суд дійшов висновку, що запобіжний захід відносно ОСОБА_4 слід скасувати.
Судові витрати відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314, 374, 475 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 29 червня 2026 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.
На підставі ст.75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 /один/ рік.
Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ч.4 ст.76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 05.06.2026 на речові докази мобільні телефони марок Redmi та Xiaomi, якими користуються ОСОБА_4 та ОСОБА_7 – скасувати.
Мобільний телефон марки Redmi, який належить ОСОБА_4 , який зберігається у кімнаті для зберігання речових доказів Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, після набрання вироком законної сили – повернути власнику.
Мобільний телефон марки Xiaomi, який належить ОСОБА_7 , який зберігається у кімнаті для зберігання речових доказів Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, після набрання вироком законної сили – повернути власнику.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, застосований згідно ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2026 – скасувати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя	ОСОБА_1