ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

13 липня 2026 року   місто Чернівці справа №724/575/26
провадження №22-ц/822/1365/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.,
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Масловська Ірина Юріївна, ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Ковальчук Т.М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову
У березні 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Хотинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Масловська Ірина Юріївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили. 
Посилався на те, що 22 квітня 2019 року ОСОБА_4 склала на нього заповіт, предметом якого є земельна ділянка площею 1,2966 га, кадастровий номер 7325082000:02:004:0500, що розташована в адмінмежах Анадольської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла та після її смерті відкрилася спадщина.
Він не зміг вчасно подати заяву про отримання спадщини, оскільки не знав про смерть ОСОБА_4 . І крім цього, перебував на військовій службі в Збройних Силах України.
В процесі розгляду справи йому стало відомо, що на зазначену вище земельну ділянку 11 листопада 2025 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 .
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2026 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмета позову, зокрема, позивачем доповнено позовні вимоги новими вимогами: про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 2025 року, реєстровий номер 1290. 
За клопотанням представника позивача, здійснено заміну первісного відповідача Хотинську міську раду на належного відповідача ОСОБА_2 , та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 

18 травня 2026 року представником позивача ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» подано до суду заяву про забезпечення позову.
Заява мотивована тим, що 14 травня 2026 року нею, як представником позивача, була отримана інформація за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7325082000:02:004:0500, яка згідно із заповітом від 22 квітня 2019 року, була заповідана ОСОБА_4 - позивачу ОСОБА_1 . 
Згідно отриманого реєстру було виявлено, що 21 квітня 2026 року приватним нотаріусом Кам`янець – Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Саварчуком В.М. на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1146 було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_3 . 
Вважає, що здійснення об`єднання або поділ земельної ділянки новим власником може призвести до порушення прав позивача та унеможливить виконання рішення суду, крім того, існує небезпека повторного відчуження земельної ділянки до остаточного вирішення спору судом. Вказує, що без вжиття заходів забезпечення позову, усунути негативні наслідки буде неможливо або для цього необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Просила застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь – яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав, в тому числі нотаріусам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання, передачі в оренду та інших дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7325082000:02:004:0500, площею 1,2966 га.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2026 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позовної заяви – відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Брилянт І.О. сформувала в системі «Електронний Суд» 02 червня 2026 року апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про забезпечення позову.
В апеляційній скарзі вказує, що до моменту отримання витребуваної інформації від приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Масловської Ірини Юріївни позивачу не були відомі відомості щодо того, хто успадкував майно, а також анкетні дані спадкоємця для подання позовної заяви із зазначенням належного відповідача, саме тому у первісній позовній заяві відповідачем було зазначено Хотинську міську раду.
Також, позивач не мав змоги звернутися із заявою про забезпечення позову із аналогічних підстав.
З огляду на відчуження майна спадкоємицею, яка прийняла спадщину за законом ОСОБА_2 під час того, як справа №724/575/26 спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини перебуває на розгляді у Хотинському районному суді Чернівецької області є обґрунтовані підстави для забезпечення позову у даній справі.
До того ж, заповіт ОСОБА_4 від 22 квітня 2019 року, яким вона заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером 7325082000:02:004:0500 стосується конкретно визначеного майна, власником якого на даний час є ОСОБА_3 .
Це означає, що позивач не може захистити свої права в межах одного судового провадження, без нових звернень до суду. Крім цього, процесуальним законодавством не вказується, що заборона має стосуватися виключно відповідача у справі.
З огляду на те, що у межах даної судової справи позивач позбавлений можливості витребувати із володіння ОСОБА_3 земельну ділянку, оскільки у передбачений законом строк не мав можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини, такі вимоги будуть вважатись передчасними.
У разі задоволення позовних вимог щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернеться до нотаріуса та матиме змогу прийняти спадщину, однак, з огляду на відчуження майна відповідачем, змушений буде повторно звертатися до суду. 
Під час розгляду судової справи №724/575/26 існує великий ризик видозмінення (поділу або об`єднання) або відчуження та вчинення інших дій щодо земельної ділянки, яка заповідана ОСОБА_1 та на даний момент належить ОСОБА_3 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову власником земельної ділянки з кадастровим номером 7325082000:02:004:0500, площею 1,2966 га. є ОСОБА_3 , якого не було залучено до участі у справі як відповідача.
Отже, у разі вжиття судом заходів забезпечення позову у спосіб, який просить застосувати представник позивача, у такому випадку, фактично буде вирішено питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка є власником нерухомого майна та не є відповідачем по справі, тобто ОСОБА_3 , що є недопустимим.
Крім того, представник позивача в своїй заяві не обґрунтувала в чому полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення вимог, враховуючи предмет позову, що є основною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.  У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.  Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90 гс 20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729 цс 19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88 цс 20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, зокрема, земельна ділянка кадастровий номер 7325082000:02:004:0500, площею 1,2966 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Анадольської сільської ради Дністровського району, Чернівецької області.
За життя ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який посвідчений 22.04.2019 в.о. старости с. Анадоли Хотинської міської об`єднаної територіальної громади Чернівецької області та зареєстровано в реєстрі за №06, згідно якого заповіла останньому земельну ділянку з кадастровим номером 7325082000:02:004:0500, площею 1,2966 га.
Зі спадкової справи №2/2025, заведеної щодо майна померлої ОСОБА_6 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7325082000:02:004:0500, площею 1,2966 га. була успадкована ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 2025 року, зареєстрованого в реєстрі №1290.
З доданої до заяви про забезпечення позову Інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» 14 травня 2026 року вбачається, що 21 квітня 2026 року приватним нотаріусом Кам`янець – Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Саварчук В.М. на підставі договору купівлі – продажу, серія та номер 1146 було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7325082000:02:004:0500, площею 1,2966 га., за ОСОБА_3 . Правокористувач даної земельної ділянки є Фермерське господарство «Помонна».
Отож, матеріалами справи підтверджується, що предметом позову в даній справі є визначення позивачу ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 2025 року, яке видано на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 .
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, вказав, що на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову власником земельної ділянки з кадастровим номером 7325082000:02:004:0500, площею 1,2966 га. є ОСОБА_3 , якого не було залучено до участі у справі як відповідача, а отже у такому випадку, фактично буде вирішено питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка є власником нерухомого майна та не є відповідачем по справі, що є недопустимим.
Крім того, суд першої інстанції вказав, що представник позивача в своїй заяві не обґрунтувала в чому полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення вимог, враховуючи предмет позову, що є основною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь – яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав, в тому числі нотаріусам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання, передачі в оренду та інших дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7325082000:02:004:0500, площею 1,2966 га, який не є відповідачем у даній справі – суперечить меті забезпечення позову та положенням глави 10 ЦПК України.
Тобто у даному випадку, заявлений позивачем вид забезпечення позову в частині заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7325082000:02:004:0500, площею 1,2966 га не є співмірним із заявленими вимогами позову, оскільки заборона вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7325082000:02:004:0500, площею 1,2966 га обмежить права власника вказаного майна щодо володіння та користування спірним майном, до якого позовні вимоги у даній справі не заявлені.
Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності забезпечення позову, а саме, суд першої інстанції, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та забезпечення збалансованості інтересів сторін, дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимог заяви, а відтак про необхідність відмови у її задоволенні.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, адже повністю спростовуються мотивами, наведеними в ухвалі суду першої інстанції та цій постанові.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 травня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена судом 14 липня 2026 року.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак