15.09.2026 Справа № 469/581/25
1-кп/469/183/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року       с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12024150000001080 від 27.12.2024 року за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецьк Донецької області, громадянина України, освіта вища, не судимого, не одруженого, утриманців не має, інвалідності не має, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор  ОСОБА_4 
потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
представник потерпілих ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисник ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
обвинувачений ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

Суд визнав доведеним, що 27 грудня 2024 року о 18:07 год., у темний час доби, за відсутності опадів, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій, чистій проїжджій частині автодороги M-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», що має дві смуги, призначені для pyxy в обох напрямках (по одній в кожному напрямку), на яких транспортні потоки протилежних напрямків розділені лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.5 Розділу 34 Правил Дорожнього pyxy України, у напрямку від міста Миколаєва до міста Одеса, неподалік від села Федорівка Миколаївського району Миколаївської області, в межах своєї смуги pyxy, з увімкненим світлом головних фар транспортного засобу у режимі ближнього світла, зі швидкістю близько 80 км/год.
Попереду транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 , у попутному з ним напрямку, рухався вантажний автомобіль марки «MAN TGX 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у з`єднанні з напівпричепом марки«Carnehl СНКЅ-НН», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 у межах своєї смуги pyxy. Уцей час назустріч вказаним транспортним засобам, тобто у напрямку від містаОдеси до міста Миколасва, у межах своєї смуги рухався автомобіль марки _«ВАЗ-21104», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_10 , з увімкненим світлом головних фар транспортного засобу, у якому на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_11 .
Проїхавши повз поворот на село Федорівка Миколаївського району Миколаївської області та подолавши від нього відстань близько 2 км + 700 м, водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.1, 13.1, 13.3, 14.2 «в» ПДР України, а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього pyxy, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на iї зміни, в установлених межах не обрав безпечну швидкість pyxy, перед початком обгону та зміною напрямку pyxy не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього pyxy, а також у тому, що смуга зустрічного pyxy, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на смугу зустрічного pyxy та розпочав обгін вантажного автомобіля марки «MAN TGX 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у з`єднанні з напівпричепом марки «Carnehl CHKS-HH», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався попереду нього. У процесі виконання маневру обгону водій ОСОБА_3 не надав переваги у pyci зустрічному транспортному засобу марки «ВАЗ-21104», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_10 , не дотримався безпечного інтервалу при зустрічному роз`їзді із вказаним транспортним засобом, внаслідок чого допустив із ним зіткнення.
Внаслідок вказаної ДТП водій автомобіля марки «ВАЗ-2І 104», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла у вигляді численних переломів кісток скелету з пошкодженнями внутрішніх органів (лінійний перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу черепа; крововиливи під м`які мозкові оболонки головного мозку по конвекситальній поверхні лівої лобно-тім`яно-скроневої потиличної ділянки та по конвекситальній поверхні правої тім`яно-скроневої долі з частковим переходом на нижню поверхню правої тім`яно-скроневої долі; численні переломи ребер справа та зліва по численним анатомічним лініям; «травматичний карман» м`яких тканин та м`язів грудної клітини справа; розриви міжреберних проміжків в проекції 2-5 ребер та 8-гo ребра зліва; забій легень; розрив у навколосерцевій сорочці; повний розрив стінки аорти в грудній частині аорти; гемоперитонеум (200 мл.) - наявність вільної, рідкої крові в плевральній порожнині; розриви м`яза серця, печінки, лівого купола діафрагми; відкритий перелом лівої стегнової кістки та відкритий перелом кісток лівої гомілки; повний розрив міжхребтового диска між тілами 10-гo та 11-го грудних хребців; скальпована рана у правій тім`яно-скроневій ділянці; множинні садна, синці, крововиливи у м`які тканини та м`язи голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок), від яких загинув на місці події.
Пасажир автомобіль марки «ВАЗ-21104», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_11 внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла у вигляді численних переломів кісток скелету з пошкодженнями внутрішніх органів, з послідуючою кровотечою та крововтратою (численні синці та садна переважно по передній та лівій поверхні тулуба та кінцівок; поширений крововилив під павутинну та тверду мозкову оболонку; розрив перикарда по передній поверхні; повний поперечний розрив аорти у грудному відділі; розрив міокарда по передній поверхні лівого шлуночка; відрив обох легень у кореня; відрив селезінки; розрив печінки; переломи 2-5 ребер справа, 1, 2 переломів зліва по середньо-ключичній лінії та в прилягаючі м`які тканини; переломи обох стегнових кісток з крововиливами в прилягаючі м`які тканини; розрив та розходження крижово-здухвинних зчленувань з крововиливами в прилягаючі м`які тканини; розрив капсули та зв`язок лівого гомілко-ступного суглобу), від яких загинув на місці події.
Ця дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.1, 13.1, 13.3, 14.2 «в» ПДР України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали.
Суд кваліфікує вказане діяння за ч.3 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю за обставин, вказаних в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся, пояснивши, що він 27 грудня 2024 року орієнтовно о 18 годині на автодорозі М-14 керував автомобілем «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 80 км/год. у напрямку з м.Миколаєва до м.Одеси, був утомлений, так як з п`ятої години ранку виїхав з м.Одеси до м.Миколаєва, де надавав допомогу військовим, день був насичений, тому й допустив неуважність при керуванні автомобілем, коли виїхав на зустрічну смугу для обгону вантажівки, не розрахував відстань до іншого транспортного засобу і не встигнув повернутися у свою смугу. Після зіткнення подзвонив до «швидкої» та намагався відкрити двері автомобіля «ВАЗ», але не зміг, так як їх заклинило. Під час ДТП також отримав травми (зламана ключиця та ін.), після операції направив сім`ям потерпілих по 50000 грн., намагався з ними поспілкуватися, просить вибачення та у подальшому відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від надання показань відмовились на підставі ст.63 Конституції України; разом з тим, підтвердили повне відшкодування обвинуваченим завданої потерпілим моральної та матеріальної шкоди у розмірах, заявлених у позовних заявах, просили визнати обвинуваченого винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та застосувати до нього покарання, не позбавлене з позбавленням волі; надали суду відповідні нотаріально посвідчені заяви.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, викладені у обвинувальному акті обставини не оспорював, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування потерпілим завданих збитків та моральної шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, вчиненим з необережності щодо наслідків, якими у цьому випадку є загибель двох людей, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, є добровольцем, учасником Добровольчого батальйону, безпосередньо після ДТП намагався надати допомогу потерпілим, викликав спеціальні служби, про що наявна відмітка у реєстрі матеріалів кримінального провадження, у стані сп`яніння не перебував, що підтверджено відповідним медичним висновком; відсутність даних, які б негативно характеризували його особу, обставини, що пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Висновки органу з питань пробації стосовно обвинуваченого свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, існування низьких ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.
Хоча такі висновки, як і думка потерпілих щодо виду й розміру покарання, не мають для суду обов`язкового характеру, однак мають враховуватися судом поруч з іншими обставинами кримінального провадження під час вирішення питання про покарання.
Тому суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень йому доцільно призначити основне покарання у мінімальних межах санкції статті обвинувачення, а саме п`ять років позбавлення волі.
Строк додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд визначає з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також поведінки обвинуваченого після вчинення ДТП, його добровільну активну участь у допомозі ЗСУ під час воєнного стану, відсутність інших порушень ПДР України як до, так і після вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи наведені вище обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, військовозобов`язаний, під час судового розгляду висловлював дійсне, відверте визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що виражалося в бажанні обвинуваченого виправити наслідки вчиненого та готовності нести покарання, вчинення одразу після ДТП дій щодо допомоги потерпілим, виклику спеціальних служб та подальше повне відшкодування завданих потерпілим збитків та моральної шкоди, позицію представника потерпілих та потерпілих, які, незважаючи на втрату близьких, просили не застосовувати до обвинуваченого покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, позитивну для суспільства діяльність обвинуваченого як добровольця під час дії воєнного стану, що свідчить про його активну громадянську позицію, висновки органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а також що наслідки кримінально-протиправного діяння у вигляді загибелі двох людей хоча і є тяжкими і невиправними, проте не охоплювалися умислом обвинуваченого і виникли з його необережності, суд доходить висновку про те, що у цій справі існує сукупність обставин, яка поряд з обставинами інших подібних справ є рідкісною та свідчить про можливість перевиховання обвинуваченого без реального відбування призначеного судом покарання, тобто наявність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю три роки, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
27 грудня 2024 року ОСОБА_3 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2024 року у справі № 490/11693/24 (провадження 1-кс/490/4993/24) до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який діяв до 26 лютого 2025 року; 26 лютого 2025 року умови зазначеного запобіжного заходу були змінені з покладенням на ОСОБА_3 , зокрема, обов`язку не залишати місце свого проживання у період часу з 20.00 год. до 07.00 год.; запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту було неодноразово продовжено, останній раз - ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області на строк до 18 липня 2025 року.
Відповідно до ст.203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Таким чином, дія запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_3 тривала з 31 грудня 2024 року по 26 лютого 2025 року включно, у вигляді нічного домашнього арешту - з 26 лютого 2025 року по 18 липня 2025 року включно, іншого запобіжного заходу щодо обвинуваченого не застосовано та підстави для його застосування не встановлені.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк затримання з 27 грудня 2024 року по 30 грудня 2024 року включно необхідно зарахувати обвинуваченому у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до ч.7 ст.72 КК України строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 31 грудня 2024 року по 26 лютого 2025 року включно підлягає зарахуванню обвинуваченому у строк відбуття покарання виходячи зі співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Транспортні засоби, які зберігаються на території ВП№8 МРУП ГУНП в Миколаївській області, - «ВАЗ-21104», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_10 , слід повернути його дружині - потерпілій ОСОБА_5 ; «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , слід повернути власнику.
Вилучені 15 січня 2025 року під час огляду транспортного засобу «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , речі та об`єкти - накладку на кермо автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_5 (паперовий пакет №1); зріз подушки безпеки зі сторони водія автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_5 (паперовий пакет №2): зріз подушки безпеки зі сторони переднього пасажирського сидіння автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_5 (паперовий пакет № 3); змив речовини біологічного походження з важеля перемикача коробки передач автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_5 (паперовий конверт №4); змив речовини біологічного походження з важеля відкривання ручки водійських дверцят із внутрішньої сторони автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_5 (паперовий пакет №5), які перебувають у камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Миколаївській області, слід знищити.
Документи, надані суду, слід зберігати у матеріалах судової справи.
Відомості про інші речові докази та їх місцезнаходження суду не надавались.
На підставі ст.174 КПК України слід скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2025 року на транспортні засоби: автомобіль марки "Toyota RAV 4", реєстраційний номер НОМЕР_5 , та автомобіль марки "ВАЗ- 21104", реєстраційний номер НОМЕР_4 . 
На підставі ст.ст.122, 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави витрати, пов`язані з залученням експерта, на загальну суму 17538,72 грн., а саме :
- судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортного засобу» (автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ) вартістю 4149,92 гривень; 
- судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортного засобу» (автомобіля марки «ВАЗ-21104», реєстраційний номер НОМЕР_4 ) вартістю 4149,92 гривень;
- судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» вартістю 4998,08 гривень;
- судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин i механізму дорожньо-транспортних пригод» вартістю 4240,80 гривень.

Потерпіла ОСОБА_5 заявила цивільний позов у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12 до ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ» та ОСОБА_3 , просила стягнути з ПАТ "Страхова компанія "УСГ" на користь ОСОБА_5 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12 , страхове відшкодування шкоди, пов"язаної зі смертю потерпілого, та моральної шкоди в сумі 420000,00 грн.; з обвинуваченого ОСОБА_3 - відшкодування витрат на організацію проведення поминального заходу у розмірі 25600,80 грн., відшкодування шкоди, пов"язаної зі смертю потерпілого, яка виходить за межі відповідальності страховика, у сумі 20530,00 грн., відшкодування на утримання до 18 років неповнолітнього ОСОБА_12 , а у разі продовження навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років, у сумі 6098,00 грн. щомісячно за вирахуванням 288000,00 грн., які підлягають стягненню з ПАТ "Страхова компанія "УСГ", а також моральну шкоду у сумі 904000,00 грн. До складу вимог, заявлених до ПАТ «СК «УСГ» у межах ліміту відповідальності 420000 грн., потерпіла внесла моральну шкоду, завдану їй унаслідок смерті чоловіка, у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тобто 96000 грн.; відшкодування за шкоду, пов`язану із втратою годувальника, у сумі 288000 грн., витрати на поховання у сумі 56530,00 грн. 
Потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 до ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ» та ОСОБА_3 , просила стягнути з ПАТ "Страхова компанія "УСГ" на користь ОСОБА_6 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 , страхове відшкодування шкоди, пов"язаної зі смертю потерпілого, та моральної шкоди в сумі 420000,00 грн.; з обвинуваченого ОСОБА_3 - відшкодування шкоди, пов"язаної зі смертю потерпілого, яка виходить за межі відповідальності страховика, у сумі 13430,00 грн., відшкодування на утримання до 18 років неповнолітньої ОСОБА_13 , а у разі продовження навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років, у сумі 16494,00 грн. щомісячно за вирахуванням 288000,00 грн., які підлягають стягненню з ПАТ "Страхова компанія "УСГ", а також моральну шкоду у сумі 452000,00 грн. кожному з позивачів. До складу вимог, заявлених до ПАТ «СК «УСГ» у межах ліміту відповідальності 420000 грн., потерпіла внесла моральну шкоду, завдану їй та доньці унаслідок смерті чоловіка і батька, у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тобто 48000 грн. кожній; відшкодування за шкоду, пов`язану із втратою годувальника, у сумі 288000 грн., витрати на поховання у сумі 49430,00 грн. 
 
У судовому засіданні потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовились від цивільних позовів, заявлених до обвинуваченого ОСОБА_3 , у зв`язку зі сплатою обвинуваченим завданої шкоди у повному обсязі, на задоволенні заявлених вимог до ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ» наполягали.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
На підставі ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками (ч.2 ст.128 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Отже, закон прямо дозволяє розгляд цивільного позову, заявленого до особи, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями обвинуваченого, у ході судового розгляду кримінального провадження.
На підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Наслідки закриття провадження у справі за цивільним позовом потерпілим роз`яснені судом та є зрозумілими.
Цивільний відповідач ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» цивільні позови не визнав, надав відзиви, у яких просив у задоволенні заявлених до нього вимог відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю, посилаючись на їх передчасність у зв"язку з тим, що позивачі усупереч вимогам п.35.1 ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не надали страховику документи, що підтверджують перебування неповнолітніх на утриманні потерпілих, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, а також банківські реквізити заявника, на які повинно бути перераховане страхове відшкодування. 90-денний строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або відмови у його виплаті почнеться після надання усіх передбачених законом документів. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення на час подання позовів не встановлена, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування потерпілим особам. Також зазначав, що обов`язок відшкодування заподіяної шкоди страховиком встановлюється не з обвинувачення, а із договірних зобов`язань про відшкодування шкоди, що визначаються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому питання правовідносин, які виникають із договірних стосунків зі страховими компаніями, потребують ретельного дослідження у рамках цивільної справи, у тому числі правильного визначення суб`єктивного складу сторін, проведення складних розрахунків з урахуванням франшизи тощо, що не притаманно кримінальному процесу. Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, у розмірі 288000 грн., зазначав, що для цього потрібно встановити коло осіб, які мають право на отримання своєї частки відповідн до п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також посилався на відсутність доказів перебування неповнолітніх дітей на утриманні загиблих. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я потерпілого, здійснюється щомісячними платежами, а відшкодування у вигляді одноразової виплати не є обов`язковою умовою для страховика. У частині вимог про стягнення витрат на поховання зазначав, що цивільним позивачем не надано відповідного первинного бухгалтерського документа про оплату послуг на рахунок їх надавача. Щодо стягнення моральної шкоди зазначав про невстановлення повного кола осіб, які мають право на отримання своєї частки моральної шкоди, та відсутність довідки про склад сім`ї, а також ліміт відповідальності ПАТ «СК «УСГ» відповідно до Полісу № НОМЕР_6 та Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03 березня 2024 року, який становить за шкоду, завдану життю та здоров`ю, - 420000,00 грн. (страхове відшкодування утриманцям, моральна шкода), тобто заявлена позивачем сума перевищує ліміт відповідальності страховика, тоді як відповідно до спеціального закону передбачено не відшкодування всієї суми ліміту, а відшкодування шкоди у межах суми ліміту.
Розмір завданої моральної шкоди та підстави її відшкодування, а також розмір шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, цивільний відповідач не заперечував. 
На підтвердження заявлених у позовних заявах вимог цивільними позивачами надано, зокрема, свідоцтво про смерть ОСОБА_10 , свідоцтво про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого є ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , свідоцтво про одруження ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , якій після одруження прізвище змінене на ОСОБА_5, поліс № ЕР-219690750 від 03 березня 2024 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, за яким страховиком є ПАТ» СК «УСГ», страхувальником - ОСОБА_3 , строк дії договору - з 04 березня 2024 року по 03 березня 2025 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 320000 грн., за шкоду, заподіяну майну, - 160000 грн., франшиза 0 грн., забезпечений транспортний засіб - «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, укладений ОСОБА_3 та ПАТ «СК «УСГ» щодо вказаного транспортного засобу 03 березня 2024 року, з лімітом відповідальності 100000 грн.; заяву ОСОБА_5 від 27 січня 2025 року про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю/життю, із зазначенням номеру рахунку, на який належить здійснити страхову виплату, довідку про доходи ОСОБА_10 протягом 2024 року, накладну ФОП ОСОБА_15 № 35 від 31 грудня 2024 року про надання послуг на поховання ОСОБА_10 на загальну суму 56530 грн., зі штампом про оплату 31 грудня 2024 року, розрахункову квитанцію ФОП ОСОБА_16 від 29 грудня 2024 року про оплату продуктів на суму 25600,80 грн.; свідоцтво про смерть ОСОБА_11 , довідка органу місцевого самоврядування про спільне проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_6 та ОСОБА_11 з 2010 року по день його смерті по АДРЕСА_3 ; свідоцтво про народження ОСОБА_13 , 29 листопада 2011 року, батьками якої є ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ; довідку про доходи ОСОБА_11 протягом 2024 року; накладну ФОП ОСОБА_15 № 39 від 31 грудня 2024 року про надання ОСОБА_6 послуг на поховання ОСОБА_11 на загальну суму 49430 грн. зі штампом про оплату 31 грудня 2024 року; заяву ОСОБА_6 від 27 січня 2025 року про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю/життю із зазначенням номеру рахунку, на який належить здійснити страхову виплату.
Суд враховує, що протягом майже двох років, які сплинули з моменту ДТП до ухвалення вироку, інші особи з заявами щодо виплати страхового відшкодування не звертались, а тому не враховує посилання цивільного відповідача на невстановлення кола осіб, які мають право на таке страхове відшкодування.
Третій абзац частини другої статті 3 Сімейного кодексу України визначає, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Виходячи з викладеного, неповнолітні діти загиблих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є членами їх сімей та такими, що перебували у них на утриманні.
Обов`язок відшкодування заподіяної шкоди страховиком, як правильно зазначив цивільний відповідач у відзиві, встановлюється не з обвинувачення, а із договірних зобов`язань про відшкодування шкоди, що визначаються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому виконання такого обов`язку відповідачем не може бути поставлене у залежність від розгляду кримінального провадження.
Крім того, за встановлених судом обставин виплата страхового відшкодування неповнолітнім дітям загиблих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не може бути поставлена у залежність від дій та рішень держави щодо призначення їм виплат по втраті годувальника.
Частиною 1 статті 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
На підставі ч.1 ст 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до п.п.1.4, 1.7 ст.1 якого особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
У Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Таким чином, цивільні позивачі, звернувшись до суду з позовами про стягнення зі страхової компанії завданої шкоди, реалізували своє право на звернення за одержанням страхового відшкодування, та надали документи, передбачені законодавством, щодо перебування дітей загиблих на їх утриманні, зокрема, свідоцтва про народження дітей, довідки про розмір заробітної плати, вказали номери рахунків для перерахування страхової виплати.
На підставі ст.27 вказаного Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2)
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3).
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4).
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5).
Розмір та обгрунтованість витрат на поховання, здійснених цивільними позивачами , вбачається з відповідних квитанцій з відмітками про оплату.
Передбачених ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) судом не встановлено.
Тому суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.
Початок строку відбування покарання обчислювати з дня приведення вироку до виконання; зарахувати у строк відбування покарання строк затримання з 27 грудня 2024 року по 30 грудня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі та строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 31 грудня 2024 року по 26 лютого 2025 року включно з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк засудженому ОСОБА_17 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 17538,72 грн.

Речові докази, які зберігаються на території ВП№8 МРУП ГУНП в Миколаївській області, - транспортний засіб «ВАЗ-21104», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_10 , повернути потерпілій ОСОБА_5 ; транспортний засіб «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , повернути власнику ОСОБА_3 ; арешт, накладений на вказані транспортні засоби ухвалами слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2025 року, - скасувати.
Вилучені 15 січня 2025 року під час огляду транспортного засобу «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , речі та об`єкти - накладку на кермо автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_5 (паперовий пакет №1); зріз подушки безпеки зі сторони водія автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_5 (паперовий пакет №2): зріз подушки безпеки зі сторони переднього пасажирського сидіння автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_5 (паперовий пакет № 3); змив речовини біологічного походження з важеля перемикача коробки передач автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_5 (паперовий конверт №4); змив речовини біологічного походження з важеля відкривання ручки водійських дверцят із внутрішньої сторони автомобіля марки «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_5 (паперовий пакет №5), які перебувають у камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Миколаївській області, - знищити.
Документи, надані суду, зберігати у матеріалах судової справи.

У зв`язку з відмовою цивільних позивачів від позову закрити провадження за позовом ОСОБА_5 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, та за позовом ОСОБА_6 у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_5 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (ЄДРПОУ 30859524, адреса: 03038, м.Київ, вул.Федорова, 32-а) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12 , страхове відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, та моральної шкоди у розмірі 420000 (чотириста двадцять тисяч) гривень.
Цивільний позов ОСОБА_6 у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (ЄДРПОУ 30859524, адреса: 03038, м.Київ, вул.Федорова, 32-а) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 , страхове відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, та моральної шкоди у розмірі 420000 (чотириста двадцять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березанський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
 
Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право отримати в суді копію вироку. 
 
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

 
Суддя