Справа № 750/7800/26 
Провадження № 1-кп/750/671/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2026 року       м. Чернігів 

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
головуючого судді:     ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання    ОСОБА_2 
прокурора      ОСОБА_3 
потерпілої ОСОБА_4 
захисника   ОСОБА_5 
обвинуваченого         ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62025170040017341 від 30.09.2025 по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, який не працює, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, раніше судимого:
-01.03.2018 вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі, ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 26.03.2024 звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 9 місяців, 
який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.121 КК України, 
в с т а н о в и в:
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим почав діяти воєнний стан на території України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 23 від 16.01.2025 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_6 , який прибув для подальшого проходження військової служби з
військової частини НОМЕР_2 , призначено на посаду стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 268 від 12.06.2025 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду стрільця- помічника гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Під час проходження військової служби військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_6 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
У свою чергу, солдат ОСОБА_6 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, у період з 08.08.2025 по 09:00 год. 09.08.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 у районі АДРЕСА_2 .
30.08.2025 солдат ОСОБА_6 прибув до військової частини НОМЕР_4 , де останнього згідно наказу командира зазначеної військової частини №257 від 30.08.2025 зараховано до списків тимчасового прибулого особового складу військової частини НОМЕР_4 .
Так, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , внаслідок самовільного залишення місця служби, визначеного в АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби у період часу з 09.00 год. 09.08.2025 по 29.08.2025 не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
Крім того, 18.04.2026, у вечірній час, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, солдат ОСОБА_6 , знаходячись на кухні квартири АДРЕСА_3 , під час конфлікту, що виник на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше 11-ти ударів руками, ногами, дерев`яним стільцем, а також головою потерпілої об край опалювальної батареї, з яких не менше 4-х ударів в ділянку голови, не менше 3-х ударів в ділянку правої верхньої кінцівки та не менше як по 1-му удару в ділянку правої гомілки, тулубу, лівого та правого стегон, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з скальпованою раною тім`яної області голови, параорбітальною гематомою праворуч, переломом правої тім`яної кістки з переходом лінії перелому на ліву тім`яну кістку та наявністю відмежованого кісткового фрагменту праворуч, переломом латеральної стінки правої орбіти, епідуральним та субдуральним крововиливами, забоєм головного мозку, множинних рубаних ран волосистої частини голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. А також закритого перелому правої ліктьової кістки на рівні нижньої третини з мінімальним зміщенням уламків, відриву шиловидного відростку правої ліктьової кістки, закритого косого перелому 2-ї п`ясної кістки правої кисті без зміщення уламків, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, забійної рани зовнішньої поверхні правої гомілки, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синців, саден тулубу, кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.121 КК України визнав повністю в межах пред`явленого обвинувачення, підтвердив викладене в обвинувальному акті щодо вчинення ним даних кримінальних правопорушень. у вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд враховує, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечують проти такого порядку дослідження доказів, правильно розуміють зміст цих обставин, не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В ході судового розгляду, враховуючи викладене вище, свідчення обвинуваченого, надані суду, той факт, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, учасниками судового розгляду не оспорюються, суд приходить до висновку, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_6 діяння повністю доведені та правильно кваліфіковані за сукупністю вчиненого за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад - три доби, вчинене в умовах воєнного стану та за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, а саме умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття.
Відповідно до ст.67 КК України, обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає рецидив злочинів.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, є тяжкими злочинами, їх кількість, розмір завданої кримінальними правопорушеннями шкоди, особу обвинуваченого, який раніше судимий, до адміністративної відповідальності притягувався, його вік, стан здоров`я, згідно наявних даних, що він за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога КНП «Шаргородська міська лікарня» не звертався, за медичною допомогою до лікаря-психіатра КНП «Шаргородська міська лікарня» не звертався, за медичною допомогою в Чернігівське амбулаторне психіатричне відділення лікування залежності до лікаря-нарколога ЧОПНЛ не звертався, за медичною допомогою до лікаря-психіатра в амбулаторне психіатричне відділення Центру ментального здоров`я КНП «ЧОПНЛ» ЧОР не звертався, згідно наявних даних судово-психіатричну експертизу в ДУ «Інститут судової психіатрії та судової медицини МОЗ України» не проходив, те, що він військовослужбовець, за місцем служби характеризується формально позитивно, суд також враховує наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, думку потерпілої щодо виду і міри можливого покарання, у зв`язку із чим суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі, ближче до нижчої межі санкції вказаної частини зазначеної статі та за ч.1 ст.121 КК України призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, ближче до нижчої межі санкції вказаної частини зазначеної статі, та визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим згідно ч.1 ст.70 КК України. 
Враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, суд не знаходить підстав для застосування ст.ст.69,75 КК України. а тому відповідне клопотання захисника не підлягає задоволенню.
Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід, застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, необхідно залишити без змін до набрання даним вироком законної сили.
Питання про речові докази має бути вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України суд 
у х в а л и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання: 
за ч.5 ст.407 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
за ч.1 ст.121 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, визначити остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
У строк відбування покарання за даним вироком, ОСОБА_6 зарахувати строк його тримання під вартою з 21.04.2026р. та початок строку відбування покарання за даним вироком рахувати йому з дня його фактичного затримання, тобто з 21.04.2026р.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою – залишити без змін до набрання даним вироком законної сили.
Речові докази: - змиви РБК, контрольний змив зі стіни коридору, змив РБК та контрольний змив з холодильника, змив РБК та контрольний змив з рами дверей, виріз з матрацу зі слідами РБК, виріз зі спинки дивану зі слідами РБК, змив РБК та контрольний змив зі стіни кухні, змив РБК та контрольний змив з батареї, змив РБК та контрольний змив з підлоги кухні, уламки щітки зі слідами РБК, сліди рук з крану у ванній кімнаті, сліди рук з поверхні туалету, сліди рук з поверхні дзеркала, сліди рук з поверхні склянки, папір з написом, фрагменти пошкодженого стільця, змив РБК та контрольний змив з поверхні стола, вилучені в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 , сліди пальців рук та долоней, змиви з обох рук, зразки букального епітелію, вилучені в ході відібрання зразків у підозрюваного ОСОБА_6 – знищити; - паспорт гр. ОСОБА_6 – повернути ОСОБА_6 ; - мобільний телефон РОСО вилучений під час затримання підозрюваного ОСОБА_6 – повернути власнику.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні. 

Суддя                 ОСОБА_1