УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/3655/26 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,
суддів Бондар О.О., Шевчук А.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/3655/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 травня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. в м. Житомирі, 

в с т а н о в и в :

У березні 2026 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №4305857 від 20.11.2021 в розмірі 73 067,41 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн.
В обґрунтування позову зазначало, що 20 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4305857, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Вказує, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачу кредит в сумі 20 000 грн. У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед позивачем не виконав, порушив умови кредитного договору. Зазначає, що станом на дату звернення до суду з позовом заборгованість відповідача за кредитним договором становить 73 067,41 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 18 050 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 53 017,41 грн., заборгованість за комісіями – 2000 грн. Вказує, що 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №4305857 від 20.11.2021. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2026 року позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором №4305857 від 20.11.2021 в розмірі 73 067,41 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн та 5 000 грн витрат на правову допомогу.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що зазначені у письмових копіях кредитного договору одноразові електронні ідентифікатори за відсутності верифікації та ідентифікації позичальника при їх отриманні та підписанні не є достовірними та достатніми доказами підписання та укладення цих договорів відповідачем в електронній формі. Зазначає, що позивачем не надано до справи належних і допустимих доказів, які надають можливість верифікувати інформацію про отримання відповідачем електронного підпису, факт його накладення при підписанні у вказаному в позові порядку обміну електронними повідомленнями, з відповідною ідентифікацією. Вказує, що позивач не надав відповідних доказів, що підписаний від імені позичальника електронний підпис належить саме відповідачу, а договір було підписано саме в такій редакції. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що сторонами пролонговано строк дії кредитного договору. Вказує, що розмір нарахованих процентів є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2026 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
15 червня 2026 року на адресу суду від ТОВ «Факторинг Партнерс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін не надано. Позичальник був ознайомлений з умовами договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Факт перерахування коштів підтверджується відповідним листом оператора платіжних послуг, згідно якого первісний кредитор перерахував кредитні кошти на картковий рахунок відповідача за номером повідомленим ним при укладенні кредитного договору. Відповідач тривалий час частково погашав заборгованість по кредиту, що свідчить про визнання факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 10 000 грн.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 20 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 20 000 грн., а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору).
ОСОБА_1 підписав кредитний договір електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) J11863.
Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 20 листопада 2021 року; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) – 20 грудня 2021 року.
Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 9500 грн в грошовому виразі та 11 215,00% річних у процентному значенні і включає в себе складові, визначенні у п. п.1.5.1 – 1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 29 500 грн (п.1.5 договору)
Комісія за надання кредиту 2000 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.п.1.5.1 договору). 
Проценти за користування кредитом: 7500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору).
Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору).
Відповідно до п.2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно п.2.2.1 договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1 – 1.5.2 договору, в термін (дату) вказаних в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний у п.1.3. договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. 
Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (п.2.2.2 договору).
Умовами п.2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. договору.
Відповідно до п.2.3.1. кредитного договору продовження вказаного в пункті 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових стандартних (базових) умовах, наступним чином: пролонгація на пільгових умовах (п.2.3.1.1 договору) та пролонгація на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2 договору).
Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту) (п.2.3.1.2 договору).
Позивачем також долучено паспорт споживчого кредиту №4305857, у якому викладено інформацію про тип кредиту, валюту кредиту, суму, строк кредитування, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, порядок повернення кредиту.
Відповідно до квитанції від 20.11.2021 на карту НОМЕР_1 20.11.2021 перераховано грошові кошти в розмірі 20 000 грн. Призначення платежу: кошти згідно договору №4305857 від 20.11.2021.
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260325/114351-БТ від 28.03.2026 на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту НОМЕР_1 .
Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 підтверджено зарахування 20.11.2021 коштів в сумі 20 000 грн.
26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги, у тому числі за кредитним договором №4305857 від 20.11.2021.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024, ТОВ «Факторинг Партнерс» з 26.07.2024 набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі до боржника за договором №4305857 від 20.11.2021 в сумі 73 067,41 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту – 18 050 грн.; сума заборгованості за відсотками – 53 017,41 грн.; сума заборгованості за комісією – 2 000 грн.
Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4305857 слідує, що у ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 73 067,41 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 18 050 грн., заборгованість за відсотками – 53 017,41 грн., заборгованість по комісії – 2000 грн.
Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог, проте витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 25 000 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Встановлено, що 20 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 20 000 грн., а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом.
ОСОБА_1 підписав кредитний договір електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) J11863.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» надало суду копію зазначеного вище договору №4305857 про надання споживчого кредиту від 20.11.2021.
Відповідно до квитанції від 20.11.2021 на карту НОМЕР_1 20.11.2021 перераховано грошові кошти в розмірі 20 000 грн. Призначення платежу: кошти згідно договору №4305857 від 20.11.2021.
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260325/114351-БТ від 28.03.2026 на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту НОМЕР_1 .
Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 підтверджено зарахування 20.11.2021 коштів в сумі 20 000 грн.
Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4305857 ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору 20.12.2021 сплачено: тіла кредиту в сумі 1 000 грн., відсотків в сумі 1900 грн та комісії в сумі 1 000 грн.; 27.12.2021 сплачено комісії в розмірі 950 грн., відсотків в сумі 1852 грн та тіла кредиту в сумі 950 грн.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 зробив висновок про те, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Відтак, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів доходить висновку про укладеність вищевказаного договору про надання споживчого кредиту між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан».
Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №4432248 від 17.11.2021. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в сумі 18 050 грн.
Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4305857 вбачається, що ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 20 000 грн., останній на погашення тіла кредиту сплатив 1950 грн.
Таким чином заборгованість по тілу кредиту складає 18 050 грн.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів, а тому вказана сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню з останнього на користь ТОВ «Факторинг Партнерс».
Доказів того, що на картку НОМЕР_1 не було перераховано суму у розмірі 20 000 грн відповідачем не надано.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останнім не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Отже, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» про стягнення заборгованості за тілом кредиту є доведеними та обґрунтованими належними доказами у справі.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Факторинг Партнерс» просило стягнути 53 017,41 грн заборгованості за відсотками.
Так, відповідно до п.1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000 грн. 
Згідно п.1.3. договору кредит надається строком на 30 днів з 20 листопада 2021 року. 
Відповідно до п.1.4. договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 20 грудня 2021 року.
Відповідно до п.1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 7500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах.
Продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на, три, сім і п?ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом).
Продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами. Такий строк користування кредитом сторони визначили тривалістю шістдесят днів.
Отже, у пункті 2.3 сторонами погоджено максимальний строк продовження користування кредитом – 60 днів, тобто нарахування процентів за цей період є платою позичальника за правомірне користування кредитними коштами.
Як вбачається із відомості про щоденні нарахування та погашення кредиту ОСОБА_1 погашення заборгованості здійснив частково.
Відтак, за відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 20.12.2021, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п.2.3.1.2 договору.
Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів, тобто кінцевий строк кредитування (60 днів) сплив 18 лютого 2022 року.
Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить:
- за період з 20.11.2021 по 20.12.2021 відсотки складають 7 500 грн (із розрахунку 20 000 грн х 1,25% х 30 днів);
- за період з 21.12.2021 по 27.12.2021 відсотки складають 1 662,50 грн (із розрахунку 19 000 грн х 1,25% х 7 днів);
- за період з 28.12.2021 по 18.02.2022 проценти становлять 47 832,50 грн (із розрахунку 18 050 грн х 5% х 53 дні);
Всього відсотки нараховано на загальну суму 56 995 грн.
Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4305857 вбачається, що ОСОБА_1 на погашення відсотків сплатив 3752 грн.
Відтак заборгованість за відсотками складає 53 243 грн.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення» роз`яснено, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Отже, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 53 017,41 грн є доведеними та обґрунтованими належними доказами у справі.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення заборгованості за комісією в розмірі 2000 грн є також правомірним, оскільки така плата передбачена п. 1.5.1 кредитного договору. Проте, відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4305857 вбачається, що ОСОБА_1 20.12.2021 сплачено комісію в розмірі 1000 грн та 27.12.2021 сплачено 950 грн комісії., відтак заборгованість за комісією складає 50 грн.
У свою чергу, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів відсутність заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості за відсотками за несвоєчасно виконані зобов`язання є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковими, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розуміння п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою вказаної статті.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується вимог щодо про нарахування неустойки (пені, штрафу) яку позивач не нараховував.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» розміру заборгованості з 73 067,41 грн до 71 117,41 грн., а в решті позову слід відмовити.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що стягнутий розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним з огляду на наступне.
Так, на підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді першої інстанції позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 01.07.2024, копію заяви на надання правничої допомоги №1109 від 01.01.2026, копію витягу з акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 та копію прайс-листу.
Разом з тим, стягуючи на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» понесені витрати, судом першої інстанції не враховано, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 73 067,41 грн. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
Також, судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не враховано критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Наведене узгоджується з висновками викладеними в додатковій постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №910/5724/23. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17.
Таким чином, враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених у акті прийому-передачі наданих послуг №27 від 30.01.2026, а також засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» витрат на професійну правничу допомогу з 5 000 грн до 2 000 грн.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позову ТОВ «Факторинг Партнерс» сплачено 2422,40 грн., оскільки позов задоволено на 97,33%, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 357,72 грн.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 4992 грн., його апеляційну скаргу задоволено на 2,67%, то з ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 133,29 грн судового збору.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 травня 2026 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованості за договором про споживчий кредит №4305857 від 20.11.2021 з 73 067,41 грн до 71 117,41 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту – 18 050 грн.; сума заборгованості за відсотками – 53 017,41 грн.; сума заборгованості за комісією – 50 грн.
В решті позову відмовити.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 травня 2026 року в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити новий розподіл судових витрат, а в частині витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши їх розмір з 5 000 грн до 2 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 2 357,72 грн судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 133,29 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді Бондар О. О. 

Шевчук А. М.