Справа № 950/3684/25
Номер провадження 3/950/108/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2026 року м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В., 
з участю секретаря – Гладкової С.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП у Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця Збройних Сил України, учасника бойових дій,
за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 533888 від 07 грудня 2025 року, ОСОБА_1 07 грудня 2025 року о 08 годині 50 хвилин у м. Лебедині по вул. Тараса Шевченка керував автомобілем ВАЗ 210994-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різким запахом алкоголю з порожнини рота, млявою мовою та почервонінням шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Drager та в закладі охорони здоров`я, як зазначено у протоколі, водій відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною першою статті 130 КУпАП як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_1 під час складення протоколу із викладеними у ньому обставинами не погодився, про що зробив відповідний запис.
Захисник ОСОБА_1 , адвокат Шевченко Д.С., подав клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на недотримання встановленого законом порядку огляду військовослужбовця, відсутність на відеозаписі об`єктивних ознак алкогольного сп`яніння, відсутність чіткої та однозначної пропозиції пройти огляд, а також на те, що направлення до закладу охорони здоров`я фактично було оформлено вже після складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, відеозапис із нагрудного відеореєстратора поліцейського, надані стороною захисту документи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, установлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданням провадження є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
За змістом статті 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна конкретна особа в його вчиненні, а також установити інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі докази підлягають оцінці з погляду їх належності, допустимості, достовірності та достатності у взаємному зв`язку.
Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Отже, для встановлення складу цього правопорушення недостатньо лише зафіксувати небажання особи виконати певну вимогу працівника поліції. Необхідно довести сукупність взаємопов`язаних обставин: наявність законних підстав для проведення огляду, дотримання належним суб`єктом установленої законом процедури, висловлення особі чіткої та зрозумілої пропозиції пройти конкретний вид огляду, забезпечення реальної можливості його пройти, а також однозначну, свідому та добровільну відмову особи саме від такого належно запропонованого огляду.
Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає можливість визнання доведеним складу правопорушення у формі відмови від огляду.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на момент події проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Ця обставина підтверджується військовим квитком, посвідченням учасника бойових дій, довідкою військової частини та іншими наданими документами.
Стаття 15 КУпАП не звільняє військовослужбовців від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Разом із тим наявність у особи статусу військовослужбовця зумовлює необхідність урахування спеціальних вимог статті 266-1 КУпАП щодо суб`єктів, порядку та способу проведення огляду на стан сп`яніння.
Статтею 266-1 КУпАП передбачено, що огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у визначених законом випадках проводиться посадовими особами, уповноваженими начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, або іншими визначеними цією статтею уповноваженими посадовими особами.
Огляд військовослужбовця, проведений із порушенням вимог статті 266-1 КУпАП, визнається недійсним.
Порядок направлення військовослужбовців для огляду та проведення такого огляду визначений також постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2024 року № 32.
У матеріалах справи відсутні докази повідомлення Військової служби правопорядку про виявлення військовослужбовця, стосовно якого виникла підозра щодо перебування у стані сп`яніння. Не надано доказів виклику або залучення уповноваженої посадової особи Військової служби правопорядку, командира військової частини чи іншої визначеної законом уповноваженої особи.
Пропозиція пройти огляд, оформлення акта та направлення до закладу охорони здоров`я здійснювалися виключно працівниками Національної поліції за загальною процедурою, без урахування спеціального правового статусу ОСОБА_1 .
Отже, матеріали справи не підтверджують, що вимога про проходження огляду була висловлена належною уповноваженою особою та в порядку, передбаченому статтею 266-1 КУпАП.
Окремої оцінки потребує долучений до матеріалів справи відеозапис із нагрудного відеореєстратора № 12447.
Відеозапис є самостійним джерелом доказів відповідно до статті 251 КУпАП та має оцінюватися у сукупності з протоколом, актом огляду, направленням і рапортом поліцейського.
Переглядом відеозапису не встановлено таких зовнішніх проявів поведінки ОСОБА_1 , які б об`єктивно відповідали зазначеним у протоколі ознакам алкогольного сп`яніння.
На відеозаписі ОСОБА_1 поводиться адекватно обстановці, орієнтується у ситуації, правильно сприймає звернені до нього запитання, надає логічні та послідовні відповіді. Його мовлення є зрозумілим, рухи скоординованими, поведінка контрольованою. Ознак порушення координації рухів, нестійкої ходи, вираженого тремтіння пальців рук, неприродної зміни поведінки чи очевидного порушення мовлення відеозапис не містить.
Зазначена у протоколі ознака у вигляді «млявої мови» безпосереднім переглядом відеозапису не підтверджується. Так само з відеозапису не вбачається очевидного почервоніння шкіри обличчя, яке істотно відрізнялося б від природного кольору обличчя особи або свідчило про стан сп`яніння.
Запах алкоголю з порожнини рота за своєю природою не може бути перевірений за допомогою відеозапису. Водночас ця суб`єктивно сприйнята поліцейським ознака не підтверджена показаннями свідків, результатами застосування спеціального технічного засобу, медичним висновком або іншими об`єктивними даними.
Саме по собі зазначення ознак сп`яніння у протоколі та акті огляду не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи підтверджуються вони іншими доказами. Протокол є процесуальним документом, у якому викладена сформульована працівником поліції версія обвинувачення, однак він не має наперед установленої сили та не може бути єдиним і самодостатнім доказом вини.
Не підтверджується відеозаписом і факт висловлення ОСОБА_1 чіткої, послідовної та однозначної пропозиції пройти огляд відповідно до встановленого порядку.
Із відеозапису неможливо дійти безсумнівного висновку, що працівник поліції належним чином роз`яснив ОСОБА_1 , який саме огляд йому пропонується пройти, де, у якій послідовності та з використанням якого технічного засобу він має бути проведений.
Не зафіксовано чіткого розмежування між пропозицією пройти огляд на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного засобу та пропозицією пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Так само не зафіксовано належного роз`яснення порядку залучення уповноваженої посадової особи Військової служби правопорядку та особливостей огляду військовослужбовця.
Окремі запитання або репліки поліцейського, висловлені під час загальної розмови чи оформлення документів, не можуть автоматично ототожнюватися з чіткою офіційною пропозицією пройти огляд. Для констатації відмови зміст пропозиції має бути сформульований так, щоб особа однозначно розуміла, яку саме процесуальну дію їй пропонують, ким і в якому порядку вона буде проведена, а також які правові наслідки матиме відмова.
Відеозапис не дає можливості встановити, що ОСОБА_1 після отримання саме такої чіткої та законної пропозиції висловив однозначну, остаточну і свідому відмову від проходження огляду.
Наявні у розмові відповіді ОСОБА_1 мають оцінюватися у контексті всієї комунікації. За відсутності чітко сформульованої пропозиції окрема негативна відповідь або небажання погодитися з діями поліцейських не можуть безумовно визнаватися відмовою від проходження огляду відповідно до встановленого законом порядку.
Суттєве значення має також послідовність оформлення процесуальних документів.
Протокол серії ЕПР1 № 533888 містить відомості про його складення 07 грудня 2025 року о 09 годині 00 хвилин 45 секунд. Уже в цьому протоколі зазначено як завершений факт, що ОСОБА_1 відмовився від огляду за допомогою приладу Drager та в закладі охорони здоров`я.
Водночас із послідовності дій, зафіксованих на відеозаписі, вбачається, що до моменту оформлення протоколу направлення на огляд до закладу охорони здоров`я не складалося, ОСОБА_1 не вручалося та його зміст йому не оголошувався. Фактичне заповнення направлення відбувалося вже після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.
Направлення містить рукописне зазначення часу «08 год. 59 хв.». Проте такий запис не узгоджується з фактичною послідовністю процесуальних дій, зафіксованою технічним засобом відеозапису. Саме по собі формальне зазначення часу в направленні не спростовує змісту відеозапису та не підтверджує, що до складення протоколу направлення було фактично оформлене, пред`явлене водієві та запропоноване йому для реалізації.
Направлення на медичний огляд повинно бути наслідком належно встановлених підстав та складовою процедури, яка передує остаточному висновку про відмову особи від огляду. Документ, фактично складений після того, як у протоколі вже констатовано закінчений склад адміністративного правопорушення, не може ретроспективно підтверджувати дотримання процедури, яка мала передувати складанню цього протоколу.
Така послідовність свідчить про те, що працівник поліції спочатку сформулював висновок про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а вже після цього оформлював документ, який мав би підтверджувати попередню належну пропозицію пройти медичний огляд.
Ця обставина ставить під обґрунтований сумнів не лише достовірність зазначеного у направленні часу, а й реальність пропозиції пройти огляд у закладі охорони здоров`я до складення протоколу.
Акт огляду, направлення та рапорт працівника поліції складені фактично однією посадовою особою, походять з одного джерела і відтворюють ту саму версію подій. Тому вони не можуть розглядатися як сукупність незалежних доказів, що усувають суперечності між письмовими матеріалами та відеозаписом.
Фактичне оформлення направлення після протоколу, відсутність на відеозаписі чіткої пропозиції пройти огляд та відсутність однозначно зафіксованої відмови свідчать про недоведеність об`єктивної сторони правопорушення.
Суд також ураховує, що в матеріалах справи відсутні результати огляду із застосуванням спеціального технічного засобу, медичний висновок про перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння, пояснення незалежних свідків або інші об`єктивні докази, які підтверджували б наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та дотримання встановленої процедури пропозиції огляду.
Зазначення у направленні скороченої назви лікувального закладу саме по собі не свідчить про направлення до неуповноваженої установи, оскільки КНП «Лебединська лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» включене до відповідного переліку закладів охорони здоров`я. Однак ця обставина не усуває встановлених судом порушень щодо суб`єкта проведення огляду, нечіткості пропозиції, відсутності належно зафіксованої відмови та фактичного оформлення направлення після складення протоколу.
Сукупність установлених обставин дає підстави для висновку, що вимога про проходження огляду була реалізована з істотним порушенням передбаченого законом порядку, а належних і допустимих доказів свідомої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду відповідно до встановленої процедури матеріали справи не містять.
Суд не вправі самостійно усувати недоліки адміністративного обвинувачення, відшукувати докази винуватості особи або тлумачити неоднозначні обставини на шкоду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ця конституційна гарантія поширюється і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, які за характером санкції мають каральну спрямованість.
Таким чином, надані докази не утворюють узгодженої, достовірної та достатньої сукупності, яка поза розумним сумнівом підтверджувала б, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме відповідно до встановленого законом порядку.
Недоведеність належної пропозиції пройти огляд, недоведеність однозначної відмови від такого огляду, відсутність на відеозаписі об`єктивно видимих ознак алкогольного сп`яніння, фактичне оформлення направлення після складення протоколу, а також незастосування спеціальної процедури, передбаченої для військовослужбовців статтею 266-1 КУпАП, виключають наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Оскільки суд дійшов висновку про закриття провадження, альтернативні клопотання захисника щодо незастосування позбавлення права керування транспортними засобами та індивідуалізації адміністративного стягнення окремого вирішення не потребують.
Керуючись статтями 7, 15, 130, 245, 247, 251, 252, 266, 266-1, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, потерпілим або його представником до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів із дня її винесення.

Суддя:       Роман БАКЛАНОВ