ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"29" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4982/23	

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р. В.,
при секретарі судового засідання Чолак Ю. В.,
розглянувши справу
за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 2; код ЄДРПОУ 26302945)
до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (65007, Одеська обл., м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88; код ЄДРПОУ 42114410)
про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 1 256 004,77 грн;
представники сторін:
від позивача - не з`явився,
від відповідача - Оляш К. І.,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2023 р. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (далі - позивач, ТУ ДСА України в Одеській області) звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (далі - відповідач, ТОВ «ООЕК»), в якій просило (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог):
- визнати недійсними додаткові угоди №3 від 05.03.2021, №4 від 07.05.2021, №5 від 07.05.2021, №6 від 29.09.2021, №7 від 04.10.2021, №8 від 05.10.2021, №9 від 02.12.2021, №10 від 06.12.2021, №11 від 09.12.2021, №14 від 31.01.2021 до Договору про постачання електричної енергії від 21.12.2020 №410-20, укладеного між ТУ ДСА України в Одеській області та ТОВ «ООЕК»;
- стягнути з ТОВ «ООЕК» на користь Державного бюджету України надлишково сплачені ТУ ДСА України в Одеській області кошти в сумі 1 256 004,77 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.04.2024 у справі № 916/4982/23, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024, позов задоволено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2025 касаційну скаргу ТОВ «ООЕК» задоволено частково, рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2024 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у справі № 916/4982/23 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
11.02.2025 матеріали справи № 916/4982/23 надійшли до Господарського суду Одеської області.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2025 для розгляду справи № 916/4982/23 було визначено суддю Волкова Р. В.
Ухвалою від 17.02.2025 справу № 916/4982/23 прийнято до провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.03.2025, запропоновано учасникам справи викласти письмово їхні правові позиції, з урахуванням висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, наведених у постанові від 21.01.2025 у справі № 916/4982/23.

Стислий виклад позицій та доводів сторін, викладених у заявах по суті справи.
У позовній заяві позивач вказує, що спірні додаткові угоди до Договору від 21.12.2020 №410-20, якими підвищувалась ціна Договору, укладені в порушення положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та, відповідно, є недійсними. Зазначає, що з дня укладання основного Договору сторонами безпідставно підвищено ціну на електричну енергію з 1,51276 грн до 3,37681 грн за 1 кВт*год (без ПДВ), тобто на 83,5 %. При цьому, обсяг електроенергії, що закуповується, зменшився з 1 785 000 кВт*год. до 1 218 835 кВт*год., тобто позивачем недоотримано 566 165 кВт*год. від попередньо обумовленої Договором кількості товару.
Так, покликаючись на приписи ст. 215, 216 ЦК України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", позивач наголошує на тому, що спірні додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, а грошові кошти, сплачені на їх підставі на користь відповідача, підлягають поверненню до державного бюджету.

У відзиві (вх. № 7660/24 від 26.02.2024) відповідач просить повністю відмовити у задоволенні позову. Свою позицію мотивує недоведеністю позивачем факту порушення його прав, недобросовісністю позивача та його суперечливою поведінкою, яка виразилася у тому, що позивач самостійно та без заперечень підписав додаткові угоди, проте, у подальшому зайняв протилежну позицію, заперечуючи їх дійсність. Поряд із цим відповідач зазначає про недоведеність позивачем порушення законодавства при укладенні додаткових угод, наявність та документальне підтвердження обставин коливання ціни на ринку, неврахування позивачем підстав укладення додаткової угоди № 14 від 31.01.2022 (п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі"), наявність у спірних додаткових угодах низки інших умов, крім збільшення ціни товару, які не відносяться до предмета оскарження у даній справі. Також зауважує, що задоволення позову призведе до непропорційного втручання у право відповідача на мирне володіння його майном у вигляді грошових коштів.

У відповіді на відзив (вх. № 8972/24 від 04.03.2024) позивач звертає увагу, що ціна за одиницю товару у будь-якому разі не може підвищуватися більше ніж на 10% від ціни, визначеної у договорі, укладеному за результатами процедури закупівлі. Вказує, що, підписуючи договір, позивач не знав та не міг знати, що в подальшому умови договору будуть використані з метою надмірного збільшення відповідачем ціни за одиницю товару. Зазначає, що укладення відповідних додаткових угод, якими ціну електроенергії було збільшено понад 10% від початкової ціни, призвело до зайвих витрат бюджетних коштів за спожиту електроенергію, що є порушенням прав позивача. Наголошує, що ТУ ДСА України в Одеській області через специфіку своєї діяльності не могло використати запропонований ТОВ «ООЕК» варіант розірвання договору, у разі незгоди із запропонованими в додаткових угодах цінами, оскільки незабезпечення електроенергією місцевих загальних судів Одеської області та/або перебої в електропостачанні мали б вкрай негативні наслідки для забезпечення судочинства області, допущення подібного прямо суперечило основним завданням ТУ ДСА України в Одеській області, а саме: організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих судів Одеської області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

У запереченнях на відповідь на відзив (вх. № 10828/24 від 14.03.2024) відповідач наполягає на тому, що при укладенні спірних додаткових угод сторонами було дотримано вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Вкотре вказує на суперечливу поведінку та недобросовісність позивача. Повторно зазначає, що додаткова угода № 14 від 31.01.2022 укладена не на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а на підставі п. 7 цієї ж частини статті 41 Закону.

Вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.01.2025 у справі № 916/4982/23, які підлягають обов`язковому врахуванню при новому розгляді цієї справи.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зауважив, що, звертаючись із позовними вимогами у межах справи № 916/4982/23, позивач просив визнати недійсними, окрім додаткових угод № 3 від 05.03.2021, № 4 від 07.05.2021, № 5 від 07.05.2021, № 6 від 29.09.2021, № 7 від 04.10.2021, № 8 від 05.10.2021, № 9 від 02.12.2021, № 10 від 06.12.2021, № 11 від 09.12.2021, які укладені із врахуванням пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", також додаткову угоду № 14 від 31.01.2022, укладену, як зауважував відповідач, з урахуванням пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та постанови НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021. Втім, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не надав оцінку доводам відповідача про те, що додаткова угода №14 від 31.01.2021 укладена з урахуванням іншої норми статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Водночас, апеляційний господарський суд хоча і звернув увагу на зазначене, однак узагальнено вказав, що ціна на послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії Клієнту становить 0,05 грн/кВт*год. і після внесення змін спірною Додатковою угодою №14 від 31.01.2022 вартість тарифу на послуги з передачі електричної енергії становила 0,05 грн/кВт*год. (тобто ціна не змінилась); крім того, ціна передачі електричної енергії у розмірі 0,05 грн не відповідає новому тарифу НКРЕКП - 345,64 грн/МВт. Однак, у цьому контексті підлягають врахуванню та оцінці доводи ТОВ «ООЕК» про те, що тариф на послуги з передачі електричної енергії позначається у формулі, наведеній в пункті 1 комерційної пропозиції як Тпер - тариф на послуги з передачі електричної енергії, встановлений регулятором (НКРЕКП).
Верховний Суд зазначив, що оцінка підстав укладення додаткової угоди № 14 до Договору, визначення обставин дотримання законодавства та договору, обґрунтування розміру відповідної ціни впливає на можливість задоволення позовних вимог у відповідній частині. Встановлення зазначених обставин також взаємозалежне із обрахуванням правильності визначення суми коштів, які ТУ ДСА України в Одеській області просить стягнути внаслідок визнання недійсними додаткових угод.
Під час розгляду підстав для визнання недійсною додаткової угоди № 14 до Договору, як вказав Верховний Суд, судам також необхідно встановити обставини зміни тарифів на передачу та/або розподіл електричної енергії, яка мала місце у період з моменту укладення основного договору до моменту укладення додаткової угоди, чи узгоджується зазначене із приписами пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Поряд із цим, направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд звернув увагу, що відповідач стверджував про відсутність у позивача порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду, про недобросовісність позивача та суперечливу поведінку останнього. Проте, суди не надали оцінку вказаним доводам відповідача.

Процесуальні дії суду, заяви та клопотання сторін при новому розгляді справи.
Як вже було зазначено, ухвалою від 17.02.2025 справу № 916/4982/23 було прийнято до провадження суддею Волковим Р. В., підготовче засідання призначено на 19.03.2025.
14.03.2025 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі, де він вказує, що ціна на послуги, пов`язані з постачанням ТУ ДСА України в Одеській області електричної енергії становить 0,05 грн/ кВт*год. Такою ж ціна на послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії залишилась і після внесення змін спірною Додатковою угодою №14 від 31.01.2022 тобто вартість тарифу на послуги з передачі електричної енергії - 0,05 грн/кВт*год. Ціна передачі електричної енергії у розмірі 0,05 грн не відповідає тарифу, який передбачено НКРЕКП - 345,64 грн/МВт. З наведеного позивач вбачає, що тарифи, встановлені постановою НКРЕКП, відповідачем по суті не застосовувались, а лише згадувалась назва документа як підстави збільшення ціни. Твердження відповідача щодо застосування п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» при укладенні Додаткової угоди № 14, на переконання позивача, не відповідає дійсності, оскільки Додаткова угода №14 по суті укладена саме згідно приписів п. 2 ч. 5 ст. 41 вказаного Закону, так як передбачає перевищення ціни за одиницю товару більше ніж 10% від тієї ціни, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
17.03.2025 до суду надійшла заява відповідача про зупинення провадження у справі до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
Ухвалою від 19.03.2025 суд задовольнив вказану заяву та зупинив провадження у справі до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
19.01.2026 від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, яке мотивовано прийняттям Великою Палатою Верховного Суду постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
Ухвалою від 29.01.2026 суд задовольнив клопотання позивача про поновлення провадження у справі та призначив підготовче засідання на 02.03.2026.
02.03.2026 представники сторін подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи.
Підготовче засідання, призначене на 02.03.2026, не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою від 02.03.2026 повідомлено сторін про те, що підготовче засідання призначено на 30.03.2026.
30.03.2026 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі, де він виклав свою позицію щодо висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 21.01.2025 у справі № 916/4982/23. Так, відповідач стверджує, що зміст п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», на підставі якого було укладено додаткову угоду № 14, не встановлює жодних обмежень щодо максимального розміру, на який може бути збільшено ціну, а також не вимагає від сторін договору доводити факт коливання ціни на ринку електричної енергії. Вказує, що постановою НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021 було установлено з 01.01.2022 новий тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 345,64 грн/МВт·год (без урахування ПДВ), який є складовою ціни за одиницю товару за умовами укладеного між сторонами Договору. Таким чином, відповідач зазначає, що оспорювана додаткова угода № 14 до Договору була укладена сторонами через збільшення регульованого тарифу на послуги з передачі електричної енергії, який є складовою частиною ціни за одиницю товару, визначену в Договорі. Відповідач наголошує, що оскільки при укладенні Додаткової угоди № 14 було дотримано вимоги п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 1 комерційної пропозиції до Договору, підстави для визнання цієї додаткової угоди недійсною відсутні. Разом з тим, відповідач продовжує наполягати на відсутності у позивача порушеного права та його суперечливій поведінці.
Ухвалою від 30.03.2026, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2026.
15.04.2026 суд отримав заяву відповідача про розстрочення виконання рішення в частині стягнення грошових коштів рівними щомісячними платежами на 1 рік. В цій заяві відповідач наголосив, що проти задоволення позову заперечує, проте, у разі задоволення судом позовним вимог, просить надати відповідну розстрочку. Заяву мотивовано наступними обставинами, які, на думку відповідача, ускладнюють виконання судового рішення:
- у ТОВ «ООЕК» наразі існує величезний дефіцит обігових коштів, який обумовлений суттєвим зниженням рівня оплат споживачами вартості спожитої електричної енергії в умовах воєнного стану;
- військові дії стали безпосередньою причиною руйнівних подій на ринку електричної енергії, що в свою чергу негативно вплинуло на господарську діяльність ТОВ «ООЕК» з постачання електричної енергії споживачам;
- рівень оплат споживачами вартості отриманої електричної енергії катастрофічно знизився, що змусило ТОВ «ООЕК» здійснювати закупівлю електричної енергію, в тому числі за кредитні кошти. На підтвердження цього ТОВ «ООЕК» надає довідку від 01.02.2026 про укладення з ПАТ «МТБ БАНК» кредитного договору № K16797/2025 від 26.03.2025, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику грошові кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 160 000 000,00 грн під 15% річних;
- суттєвий негативний вплив на діяльність ТОВ «ООЕК» мають обставини щодо несвоєчасного виконання своїх грошових зобов`язань перед відповідачем з боку інших учасників ринку електричної енергії; станом на 01.04.2026 загальна дебіторська заборгованість учасників ринку електричної енергії перед ТОВ «ООЕК» складає 1 694 828 944,26 грн, з яких: заборгованість споживачів за отриману електричну енергію - 1 620 566 473,30 грн; заборгованість інших учасників ринку електричної енергії - 74 262 470,96 грн;
- наразі діяльність ТОВ «ООЕК», як електропостачальника на ринку електричної енергії, здійснюється в надзвичайно складних умовах, зумовлених триваючими збройними обстрілами об`єктів енергетичної інфраструктури та постійними аварійними станами в енергетичній системі України;
- регулярні пошкодження електромереж, генеруючих потужностей та об`єктів розподілу призводять до вимушених перерв у постачанні електричної енергії, що в свою чергу призводить до додаткових витрат, в тому числі задля забезпечення стабільності електропостачання споживачам;
- фінансове навантаження на ТОВ «ООЕК» істотно зросло, тоді як можливості для стабільного планування господарської діяльності є суттєво обмеженими;
- положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 483 від 05.06.2019 р. (із змінами та доповненнями) на ТОВ «ООЕК» покладено виконання спеціальних обов`язків із забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії;
- ТОВ «ООЕК» є єдиним постачальником універсальних послуг на території Одеської області, від якого залежить надійне та якісне забезпечення електричною енергію населення всього регіону;
- виконуючи функції постачальника електричної енергії, ТОВ «ООЕК» забезпечує стабільне постачання електричної енергії не лише населенню, а й органам державної влади та місцевого самоврядування, комунальним установам, закладам освіти, дитячим будинкам, лікарням, пологовим будинкам, військовим формуванням, правоохоронним органам, судам та іншим підприємствам, установам та організаціями, які мають стратегічне значення для всього регіону;
- розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації № 109/од-2021 від 09.02.2021 ТОВ «ООЕК» було включено до Переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки області та які формують економічний потенціал області; поряд із цим, ТОВ «ООЕК» визнано критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період на території Одеської області;
- ТОВ «ООЕК» визнано критично важливим підприємством паливно-енергетичного комплексу для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період , що підтверджується витягами з наказів Міністерства енергетики України № 84 від 09.03.2023, № 69 від 16.02.2024, № 8 від 07.01.2025 та № 478 від 29.11.2025;
- має бути враховано також відсутність вини ТОВ «ООЕК» у виникненні даного спору; усі оспорювані додаткові угоди були підписані з боку позивача без будь-яких заперечень, тож якби останнім було висловлено незгоду щодо внесення змін до договору та підписання оспорюваних додаткових угод, такі угоди не були б укладені.
15.04.2026 відповідач подав заяву, в якій просив при розподілі судових витрат застосувати положення ч. 9 ст. 129 ГПК України, так як укладення додаткових угод відбулось без заперечень обох сторін.
В подальшому, у судовому засіданні неодноразово оголошувалась перерва.
22.04.2026 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі стосовно того, що відповідачем, на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2024 у даній справі, фактично сплачено на користь позивача (до державного бюджету) спірну суму грошових коштів.
07.05.2026 відповідач подав до суду клопотання про залучення доказів виконання рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2024 у даній справі. Водночас, у вказаному клопотанні відповідач зазначив, що позов ТУ ДСА України в Одеській області не визнає, а здійснені оплати були проведені відповідачем виключно на виконання рішення суду (на той час воно набрало законної сили) та з метою недопущення їх примусового стягнення. Поряд із цим, відповідач наголосив, що у випадку ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову, задоволення позову частково або надання розстрочки виконання рішення, ТОВ «ООЕК» буде використано своє процесуальне право, передбачене приписами ст. 333 ГПК України, на подання заяви про поворот виконання рішення.
01.06.2026 від відповідача надійшли клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та про зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (вх. № 16/178 від 06.04.2026).
10.06.2026 відповідачем надано до суду додаткові письмові пояснення щодо зупинення провадження у справі.
Того ж дня від позивача надійшли письмові заперечення проти клопотань відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та про зупинення провадження у справі.
Ухвалою від 22.06.2026, яку занесено до протоколу судового засідання, суд відмовив у задоволенні клопотань представника відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі. При цьому суд керувався наступними мотивами.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За змістом пункту 4 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини 1 статті 227 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунуті.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 виснував, що:
по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього;
по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо;
по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.
Вказаний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду узгоджується із постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 357/10397/19.
Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 вказав, що за приписами пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що господарський суд не має право самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин (пункт 8.56.2 постанови Верховного Суду від 28.04.2026 у справі № 910/8362/24).
Втім, усупереч вимогам пункту 5 частини першої статті 227 ГПК, відповідач не наводить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за вказаною конституційною скаргою, так і в частині того, що зібрані у цій справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
При цьому суд враховує, що у поданому клопотанні відповідач сам наголошує на тому, що у цій ситуації йдеться про наявність невирішеного питання конституційності норми права, яка підлягає застосуванню судом при вирішенні спору по суті. Водночас, про необхідність додаткового збирання доказів чи про неможливість встановити фактичні обставини справи у клопотанні не йдеться, що, з огляду на наведене, не можна вважати об`єктивною неможливістю розгляду цієї справи.
Вирішення Конституційним Судом України питання щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», із застосуванням якої, як вказує відповідач, безпосередньо пов`язані позовні вимоги та/або заперечення у цій справі, не є підставою для зупинення провадження у розумінні пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України, з огляду на що суд відмовляє в задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі (з урахуванням додаткових обґрунтувань) до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою ТОВ "Укр Газ Ресурс" щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону про публічні закупівлі, як про це просить заявник.
Клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження у справі суд також залишив без задоволення, оскільки відсутні підстави для зупинення провадження, якими фактично вказане клопотання і було мотивовано.
У судовому засіданні 22.06.2026 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, а в разі його повного чи часткового задоволення, просила надати розстрочку виконання рішення на 1 рік.
22.06.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та в порядку ст. 219 ГПК України відклав його проголошення на 29.06.2026.
29.06.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
21.12.2020, за результатами проведення процедури закупівлі у відповідності до Закону України “Про публічні закупівлі”, між ТОВ “ООЕК” (Постачальник) та ТУ ДСА України в Одеській області (Споживач), в особі начальника управління Лукаша Тараса Валерійовича, укладено договір №410-20 про постачання електричної енергії (далі - Договір).
Договір укладено за взаємною згодою Сторін, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та абз. 3, 4 п. 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії”, які затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018.
Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію (Код згідно ДК 021:2015 09310000-5 - Електрична енергія) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Кількість електричної енергії на 2021 рік визначено в обсязі 1 785 000 кВт*год, відповідно до додатку 3 до Договору «Обсяги постачання (закупівлі) електричної енергії Споживачу.
Строк постачання електричної енергії: 01.01.2021 - 31.12.2021 року (п. 2.3 Договору).
За положеннями п. 5.1 Договору ціна останнього на 2021 становить 3 240 331,92 грн, у т.ч. ПДВ 540 055,32 грн. Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього Договору.
Ціна (тариф) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника (п. 5.2 Договору).
Інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному вебсайті Постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування (п. 5.3 Договору).
Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до Споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, інформаційно відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін (п. 5.4 Договору).
Розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць (п. 5.5 Договору).
Додатком 2 до Договору “Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція” (п.1) встановлено, що ціна на електричну енергію на дату проведення аукціону складає 1,51276 грн за 1 кВт*год без ПДВ.
Також, у вказаному Додатку 2 до Договору Сторони дійшли згоди, що у разі зміни складових ціни на електричну енергію внаслідок змін до законодавства або прийняття нового законодавства, що впливає на порядок формування або розмір ціни, зміни (у т.ч. збільшення) державних регульованих цін, в разі їх встановлення НКРЕКП, що включені в ціну на електроенергію, інфляції або будь-які інші зміни складових ціни, що не залежать від Постачальника - в періоді наступному за розрахунковим, проводиться перерахунок вартості електричної енергій без додаткового узгодження з Клієнтом і застосовують з моменту введення їх в дію згідно чинного законодавства.
Відповідно до п.13.1 Договору, він вступає в силу з дня його підписання та діє до 31.12.2021.
Згідно з п. 13.4 Договору Постачальник має повідомити про зміну будь- яких умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію Договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.
ТОВ «ООЕК» на адресу ТУ ДСА України в Одеській області скеровувало листи-повідомлення з пропозиціями щодо укладення додаткових угод, відповідно до котрих, з огляду на різке зростання цін на електричну енергію на ринку електричної енергії (коливання цін) та стійку тенденцію майбутнього росту вартості електроенергії, повідомлялось про збільшення однієї із складових ціни на електричну енергію, а саме, ціни електроенергії як товару.
Додатковою угодою №1 від 25.02.2021 внесено зміни до п. 5.1 Розділу 5 « 5.1 Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії” Договору в наступній редакції:
“5.1. Ціна цього Договору на 2021 рік становить 3 199 998,06 грн, у т.ч. ПДВ - 533 333,01 грн. Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору. Зміни застосовуються між сторонами з 01.01.2021.
В подальшому, між сторонами було укладено ряд додаткових угод (із додатками Специфікації цін) щодо зміни, у зв`язку із збільшенням ціни на електричну енергію на ринку електричної енергії, вартості електроенергії в бік її збільшення, а також щодо кількості товару (обсягів постачання електроенергії) у зв`язку із зміною ціни за одиницю товару, зокрема:
Додатковою угодою №2 від 03.03.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 1,930716 грн. (з ПДВ) 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за Договором зменшено та установлено в розмірі 1 657 415 кВт*год.
Додатковою угодою №3 від 05.03.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,082516 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 536 601 кВт*год.
Додатковою угодою №4 від 07.05.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,249496 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 429 854 кВт*год.
Додатковою угодою №5 від 07.05.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,433174 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 329 354 кВт*год.
Додатковою угодою №6 від 29.09.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,6350177542 грн. 1 кВт*год Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 277 233 кВт*год.
Додатковою угодою №7 від 04.10.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,85702569944458 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 228 411 кВт*год.
Додатковою угодою №8 від 05.10.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,101212238419093 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 182 785 кВт*год.
Додатковою угодою №9 від 02.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,36979 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 159 549 кВт*год.
Додатковою угодою №10 від 06.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,66521 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 137 926 кВт*год.
Додатковою угодою №11 від 09.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,99012 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 117 841 кВт*год.
Додатковою угодою №12 від 30.12.2021 продовжено термін дії Договору до 31.03.2022.
Додатковою угодою №13 від 27.01.2022 на підставі частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, у зв`язку з продовженням дії Договору на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2022 збільшено ціну Договору на 639 996, 86 грн., з урахуванням ПДВ, що не перевищує 20 відсотків суми визначеної в Договорі. Даною угодою визначено обсяг енергії в обсязі 1 278 236 кВт*год., у тому числі на 2022 рік - в обсязі 160 395 кВт*год. та установлено ціну Договору 3 839 981,19 грн., у т.ч. ПДВ 639 996,86 грн.
У матеріалах справи міститься відповідне повідомлення UA-2020-11-12-002274-а про внесення змін до Договору про закупівлю від 21.12.2020 №410-20, укладеного між ТОВ «ООЕК» та ТУ ДСА Україні в Одеській області. Дата внесення змін до Договору - 27.01.2022. Номер додаткової угоди - 13 (т. 1 а.с. 197-198).
Додатковою угодою №14 від 31.01.2022 підвищено ціну на електричну енергію до 4,052172 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 275 780 кВт*год., у тому числі на 2022 рік - в обсязі 157 939 кВт*год.
Підставою підвищення визначено прийняття постанови НКРЕКП від 01.12.2021 №2454.
Додатковою угодою №15 від 09.03.2022 встановлено ціну Договору - 3 609 229,37 грн (т. 1 а.с. 203).
Підвищення ціни електричної енергії, як свідчать матеріали справи, були обумовлені з боку Постачальника коливанням цін за електричну енергію на ринку.
На підтвердження даних обставин у матеріалах справи містяться:
- експертний висновок №ЧК-27 від 25.01.2021, виданий Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою; 
- цінові довідки №293/21 від 09.02.2021, №361\21 від 16.02.2021, №362\21 від 16.02.2021, №1868\21 від 11.08.2021, №1898\21 від 12.08.2021, №2010-2\21 від 27.08.2021, №2818\21 від 09.11.2021, №2862\21 від 11.11.21, №2862-1\21 від 11.11.2021, які видані Харківською торгово-промисловою палатою;
- постанова НКРЕКП №1227 від 30.07.2021.
Сторонами не заперечується, що на виконання Договору від 21.12.2020 №410-20, Постачальником було поставлено Споживачу 1 218 835 кВт/год електричної енергії, за яку позивач сплатив 3 609 229,00 грн.
При цьому позивач вказує, що з огляду на те, що спірні додаткові угоди є недійсними, він мав оплачувати електричну енергію за ціною, установленою Додатковою угодою № 2 від 03.03.2021, яка становить 1,930716 з ПДВ, а тому, як стверджує позивач, він повинен був сплатити не 3 609 229,00 грн, а 2 353 224,23 грн за електричну енергію, спожиту на підставі укладеного з відповідачем Договору.
Визнання недійсними додаткових угод №3 від 05.03.2021, №4 від 07.05.2021, №5 від 07.05.2021, №6 від 29.09.2021, №7 від 04.10.2021, №8 від 05.10.2021, №9 від 02.12.2021, №10 від 06.12.2021, №11 від 09.12.2021, №14 від 31.01.2022 до Договору про постачання електричної енергії від 21.12.2020 №410-20 та стягнення з ТОВ «ООЕК» на користь Державного бюджету України надлишково сплачених ТУ ДСА України в Одеській області коштів у сумі 1 256 004,77 грн є предметом судового розгляду.

Здійснюючи аналіз обґрунтованості позовних вимог, господарський суд виходить з такого.
Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".
Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Згідно з частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України), який був чинний станом на час виникнення спірних правовідносин, ціна є істотною умовою господарського договору.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 по справі №922/2321/22.
Наведене підтверджується також тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі».
Отже, вказана норма Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції до 19.04.2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» № 114-IX від 18.09.2019 року (далі - Закон № 114-ІХ), яким Закон України "Про публічні закупівлі" було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Як вбачається з пояснювальної записки до проєкту Закону № 114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії «ціновому демпінгу» коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом № 114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати «ціновий демпінг» з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, указала, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові відзначила, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
Суд встановив, що предметом укладеного між сторонами Договору є електрична енергія, ДК 021:2015 під кодом: 09310000-5 “електрична енергія”, за ціною 1,815312 грн з ПДВ (у Договорі не відображено) 1 кВт*год. за обсяг електричної енергії: 1 785 000 кВт*год, загальною вартістю 3 240 331,92 грн.
Такий правочин укладено за наслідкам розгляду тендерних пропозицій, згідно зі звітом про результати проведення процедури закупівлі, відповідно до якого переможцем визначено TOB "ООЕК" з остаточною ціновою пропозицією 3 240 331,92 грн з ПДВ (т. 1 а.с. 47-49).
Втім, як свідчать наявні матеріли справи, сторонами під час укладення оспорюваних додаткових угод не дотримано законодавчо визначених обмежень щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні Договору про закупівлю.
Зокрема, Додатковою угодою №3 від 05.03.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,082516 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 536 601 кВт*год.
Додатковою угодою №4 від 07.05.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,249496 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 429 854 кВт*год.
Додатковою угодою №5 від 07.05.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,433174 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 329 354 кВт*год.
Додатковою угодою №6 від 29.09.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,6350177542 грн. 1 кВт*год Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 277 233 кВт*год.
Додатковою угодою №7 від 04.10.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,85702569944458 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 228 411 кВт*год.
Додатковою угодою №8 від 05.10.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,101212238419093 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 182 785 кВт*год.
Додатковою угодою №9 від 02.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,36979 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 159 549 кВт*год.
Додатковою угодою №10 від 06.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,66521 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 137 926 кВт*год.
Додатковою угодою №11 від 09.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,99012 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 117 841 кВт*год.
Отже, у даному випадку оспорювані додаткові угоди укладені з перевищенням максимального ліміту щодо зміни ціни у розмірі 10%, встановленого нормами пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Водночас, як вже було вказано вище Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 дійшла висновку, що відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Ураховуючи викладене, суд вважає, що додаткові угоди № 3-11 до Договору про постачання електричної енергії від 21.12.2020 №410-20 суперечать наведеним вище нормам ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі", тому підлягають визнанню недійсними.

Щодо визнання недійсною Додаткової угоди № 14 від 31.01.2022.
Як вбачається зі змісту Додаткової угоди №14, остання укладена у відповідності до п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та постанови НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021, що свідчить про те, що вказана Додаткова угода укладена сторонами через збільшення регульованого тарифу на послуги з передачі електричної енергії, який є складовою частиною ціни за одиницю товару, визначену в Договорі.
Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю можуть бути змінені після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, якщо відбулись зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Насамперед суд зазначає, що є слушними доводи відповідача з приводу того, що зміст п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не встановлює жодних обмежень щодо максимального розміру на який може бути збільшено ціну, а також не вимагає від сторін договору доводити факт коливання ціни на ринку електричної енергії.
Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2454 від 01.12.2021 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік установлено тариф на послуги з передачі електричної енергії (що є складовою ціни за одиницю товару за спірним Договором) на рівні 345,64 грн/МВт*год. без урахування ПДВ (змінено з 293,93 грн/МВт год. без урахування ПДВ).
Додатковою угодою № 14 було встановлено, що з 01.01.2022 р. ціна 1 кВт/год складає 4,052172 грн з ПДВ.
З огляду на формулу, наведену в п. 1 комерційної пропозиції до Договору, до вказаної ціни увійшли наступні складові:
Цзт - 2,98117 грн./кВт*год;
Тпер- 0,34564 грн./кВт*год (що дорівнює 345,64 грн/МВт·год);
Цпост - 0,05 грн./кВт*год;
ПДВ - 0,675362 грн.
До моменту укладення Додаткової угоди № 14 до складу ціни за 1 кВт/год. входив тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 293,93 грн/МВт·год (=0,29393 грн/кВт*год.), встановлений в Додатковій угоді № 1 від 25.02.2021 до Договору (не є предметом даного спору).
Разом з тим, як вже було зазначено, згідно з частиною першою статті 215 ЦК України, на яку посилається ТУ ДСА України в Одеській області у позовній заяві, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відтак, на підставі того, що до ціни, установленої Додатковою угодою № 14, входять складові, зокрема Цзт (2,98117 грн), установлені попередніми додатковими угодами, які визнані судом недійсними, вказана Додаткова угода № 14 також підлягає визнанню недійсною.

Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів, суд зазначає таке.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.06.2021 року у справі № 904/5726/19 в процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що активна роль суду проявляється, зокрема, в самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення Господарського процесуального кодексу України така функціональність суду, на переконання Великої Палати Верховного Суду, носить імперативний характер.
Зважаючи на наведену правову позицію, суд наділений повноваженнями самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин, зокрема, шляхом вирішення питання застосування до спірних правовідносин відповідних норм права.
Так, згідно з приписами ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Недійсність спірних додаткових угод не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані договором, тобто зобов`язання є договірними (подібні висновки наведені в постановах Верховного Суду від 13.07.2021 у справі №927/550/20, від 18.06.2021 у справі №927/491/19).
Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Як встановлено судом, ТУ ДСА України в Одеській області за спірним Договором №410-20 спожито 1 218 835 кВт/год електроенергії.
Враховуючи наведене, а також те, що Додаткові угоди №№3-11, 14 судом визнано недійсними, а відповідно зобов`язання сторін регулюються Договором про закупівлю електричної енергії від 21.12.2020 №410-20 та Додатковою угодою від 03.03.2021 №2 до нього, Споживач мав сплатити вартість спожитої електричної енергії, яка складає 2 353 224,23 грн (1 218 835 кВт/год. * 1,930716 грн з ПДВ), а не 3 609 229,00 грн, а отже загальна сума переплати складає 1 256 004,77 грн.
З огляду на викладене, отримані ТОВ «ООЕК» грошові кошти у сумі 1 256 004,77 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути відповідно до статей 216, 1212 ЦК України.
Висновок суду щодо кваліфікації вказаних коштів як таких, що підлягають поверненню згідно зі ст.1212 ЦК України, цілком відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/2321/22.

Щодо інших доводів відповідача.
Доводи щодо недоведеності позивачем підстав для визнання недійсними решти умов оспорюваних додаткових угод, які не стосуються збільшення ціни за одиницю товару, суд відхиляє, оскільки, проаналізувавши умови спірних додаткових угод, суд констатує, що всі вони фактично спрямовані саме на збільшення ціни предмета закупівлі. До того ж, у постанові Верховного Суду від 30.05.2024 у справі № 916/3015/23 з подібними правовідносинами вказано на те, що ціна товару є істотною умовою договору та додаткових угод до нього, а тому оспорювані додаткові угоди можуть бути визнанні судом недійсними лише в повному обсязі.
Що ж до доводів відповідача про порушення частини першої статті 321 ЦК України та частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції, суд зазначає, що у даному випадку оспорювані додаткові угоди є недійсними, оскільки укладені з порушенням приписів Закону України "Про публічні закупівлі" та, як наслідок, отримані за Договором кошти підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України як сплачені безпідставно. Тому грошові кошти, які отримані безпідставно за недійсними додатковими угодами, не відповідають поняттю "майно" як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на це саме за критерієм легітимних очікувань/сподівань, що є предметом захисту в аспекті статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Суд також враховує обов`язковість надання об`єктивної оцінки наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до господарського суду. При цьому відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 06.07.2022 у справі № 910/1702/17, від 30.08.2022 у справі № 920/758/21, від 20.12.2022 у справі № 910/6310/21, від 08.03.2023 у справі № 909/810/21, від 19.09.2023 у справі № 910/19668/21).
Разом з тим, доводи відповідача про те, що позивачем не доведено факт порушення, невизнання або оспорювання його прав є хибними, оскільки в результаті укладання спірних додаткових угод, ініціатором яких був саме відповідач, переплачено значні бюджетні кошти, безпідставна сплата яких і становить порушення прав позивача.
Щодо суперечливої поведінки.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства.
Тлумачення п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі № 185/446/18, від 07.10.2020 у справі № 450/2286/16-ц).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 910/9397/20, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 тощо).
Суд зауважує, що позивач, підписуючи оспорювані додаткові угоди, сприймав надані відповідачем докази для зміни ціни у Договорі як достатню підставу для збільшення ціни товару у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону "Про публічні закупівлі" та п. 13.2 Договору.
При цьому, щоразу пропонуючи збільшувати ціну на одиницю товару черговою додатковою угодою, ТОВ «ООЕК» водночас повідомляло позивача про можливість відмовитися від пропозиції щодо внесення змін та розірвати Договір.
Втім, як стверджує позивач, при підписанні додаткових угод він керувався тим, що розірвати договірні відносини та обирати іншого постачальника електроенергії за законодавчо визначеною процедурою, без попередньої підготовки до проведення такої процедури, з урахуванням специфіки своєї діяльності позивач не міг, так як незабезпечення електроенергією місцевих загальних судів Одеської області та/або перебої в електропостачанні мали б вкрай негативні наслідки для забезпечення судочинства області, в той час як допущення подібного прямо суперечило основним завданням ТУ ДСА України в Одеській області, таких як: організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих судів Одеської області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.
Водночас, ТУ ДСА України в Одеській області звернулося з даним позовом з метою усунення порушень Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема щодо заборони підвищення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, первинно встановленої Договором.
Відтак, звернення ТУ ДСА України в Одеській області до суду з позовом у цій справі свідчить про активну поведінку позивача, спрямовану на усунення виявлених порушень Закону України "Про публічні закупівлі", а не на зловживання своїми правами чи його недобросовісну поведінку як замовника закупівлі.
У зв`язку з наведеним, відсутні підстави вважати, що поведінка позивача, яка полягає у підписанні оспорюваних додаткових угод, а в подальшому запереченні їх дійсності, є недобросовісною та суперечливою.
В контексті зазначеного суд водночас зауважує, що відповідно до статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях; метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. 
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, у якій суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що перемога у тендері (закупівля за бюджетні кошти) та укладення договору з певною ціною та її подальше підвищення внаслідок так званого коливання є нечесною і недобросовісною діловою практикою саме з боку продавця.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення.
Вирішуючи питання щодо можливості розстрочення виконання судового рішення з підстав наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду, на які посилається відповідач, господарський суд враховує, що:
- розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 09.02.2021 №109/од-2021 «Про забезпечення стабільної діяльності бюджетоутворюючих підприємств області» ТОВ «ООЕК» включено до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки області та які формують економічний потенціал області;
- розпорядженням Одеської обласної військової адміністрації від 05.02.2024 №91/А-2024 підтверджено статус ТОВ «ООЕК» як підприємства, критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період на території Одеської області.
Господарський суд також враховує, що відповідач є підприємством, основним видом діяльності якого є постачання електричної енергії споживачам всього регіону, що є нагальним та першочерговим для населення в умовах постійних обстрілів та блекаутів.
При цьому відповідно до наказів Міністерства енергетики України від 07.01.2025 №8 від 16.02.2024 № 69, від 09.03.2023 № 84, від 29.11.2025 № 478 ТОВ «ООЕК» визнано критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Водночас згідно з наданими відповідачем-1 довідками:
- станом на 01.02.2026 між ТОВ «ООЕК» та ПАТ «МТБ БАНК» укладено кредитний договір № К16797/2025 від 26.03.2025 року у відповідності до умов якого Банк надає Позичальнику грошові кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 160 000 000,00 гривень під 15% річних;
- станом на 01.04.2026 загальна дебіторська заборгованість учасників ринку електричної енергії перед ТОВ «ООЕК» складає 2 110 539 379,93 грн, з якої: заборгованість споживачів за отриману електричну енергію складає 2 058 423 254,87 грн; заборгованість інших учасників ринку електричної енергії складає 52 116 125,06 грн.
За таких обставин, враховуючи майновий стан відповідача, а також те, що останній є критично важливим підприємством паливно-енергетичного комплексу для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, враховуючи взаємні інтереси, рівновагу сторін та баланс їх інтересів, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення у даній справі в частині стягнення грошових коштів у розмірі 1 256 004,77 грн на 6 місяців.
На думку суду, надання розстрочки виконання судового рішення надасть відповідачу можливість поступового погашення присудженої до стягнення суми без значного одноразового фінансового навантаження, а ТУ ДСА України в Одеській області можливість реального отримання грошових коштів частками із певним інтервалом у часі.
При цьому господарський суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань, проте надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін, а саме: для відповідача - загроза неможливості подальшого виконання своїх зобов`язань, а для позивача - загроза можливості неотримання одразу протягом тривалого часу присудженої до стягнення суми коштів.
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду шляхом надання останньому шестимісячної розстрочки згідно такого графіка: до 29.07.2026 - 209 334,12 грн; до 29.08.2026 - 209 334,12 грн; до 29.09.2026 - 209 334,12 грн; до 29.10.2026 - 209 334,12 грн; до 29.11.2026 - 209 334,12 грн; до 29.12.2026 - 209 334,17 грн.

Розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Згідно з платіжною інструкцією № 3632 від 08.11.2023 за подання позовної заяви позивач сплатив 51 563,13 грн судового збору, в той час як з урахуванням приписів ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (коефіцієнт 0,8) мав сплатити 36 544,06 грн.
Відтак, суд зазначає, що за результатами розгляду спору у даній справі на відповідача підлягають покладенню саме 36 544,06 грн витрат зі сплати судового збору.
Решта судового збору (15 019,07 грн) сплачена позивачем надмірно.
Щодо клопотання відповідача не покладати на нього весь судовий збір відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, то суд відмовляє в задоволенні цього клопотання, виходячи насамперед з мотивів підписання позивачем спірних додаткових угод, про які суд зазначав більш детально вище по тексту рішення. Крім того суд враховує, що ініціатором укладення додаткових угод був саме відповідач. До того ж, покладення витрат зі сплати судового збору відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України є правом, а не обов`язком суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 145, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати недійсними Додаткову угоду № 3 від 05.03.2021, Додаткову угоду № 4 від 07.05.2021, Додаткову угоду № 5 від 07.05.2021, Додаткову угоду № 6 від 29.09.2021, Додаткову угоду № 7 від 04.10.2021, Додаткову угоду № 8 від 05.10.2021, Додаткову угоду № 9 від 02.12.2021, Додаткову угоду № 10 від 06.12.2021, Додаткову угоду № 11 від 09.12.2021 та Додаткову угоду № 14 від 31.01.2022 до укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області Договору № 410-20 про постачання електричної енергії від 21.12.2020.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (65007, Одеська обл., м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88; код ЄДРПОУ 42114410) на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 2; код ЄДРПОУ 26302945) грошові кошти в сумі 1 256 004,77 грн.
4. Задовольнити частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про розстрочення виконання рішення та встановити наступний графік стягнення заборгованості:
- до 29.07.2026 - 209 334,12 грн;
- до 29.08.2026 - 209 334,12 грн;
- до 29.09.2026 - 209 334,12 грн;
- до 29.10.2026 - 209 334,12 грн;
- до 29.11.2026 - 209 334,12 грн;
- до 29.12.2026 - 209 334,17 грн.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (65007, Одеська обл., м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88; код ЄДРПОУ 42114410) на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бабеля, буд. 2; код ЄДРПОУ 26302945) 36 544,06 грн витрат зі сплати судового збору.
6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 29 червня 2026 р. Повне рішення складено та підписано 09 липня 2026 р.

Суддя   Р.В. Волков