_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 523/4686/26
Провадження № 2/947/3924/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Гниличенко М.В.
при секретарі – Тіщенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2026 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси із позовом до відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 04.05.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №484, посилаючись на те, подружні стосунки не складаються, не має спільних інтересів, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з 2022 року, збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. 
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 16.03.2026 року цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано за підсудністю на розгляд Київському районному суду м.Одеси.
14.04.2026 року вказана цивільна справа надійшла до Київського районного суду м.Одеси.
Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2026 року вказана справа передана на розгляд судді Гниличенко М.В.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 15.04.2026 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.
Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання з`явився, просив розглянути справу за відсутності адвоката, позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати, заперечував проти надання строку на примирення. 
06.07.2026 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Саранчук О.В. надійшла заява про надання сторонам строку для примирення протягом 6 місяців, вказану заяву просили розглянути за відсутності відповідача та її представника.
Позивач у судовому засіданні заперечував проти надання строку на примирення, зазначивши, що дружина у 2022 році виїхала за кордон та проживає у США, неповнолітніх дітей від шлюбу не має, сину 28 років, який теж проживає в США, позивач двічі їздив до Америки, але відразу між подружжями виникали сварки та він повертався до України, усі свої речі відповідач забрала, фактично з лютого 2022 року разом не проживають, спільного бюджету не ведуть, наразі в суді м.Києва є судовий спір щодо розподілу майна.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07.07.2026 року було відмовлено відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні заяви про надання строку для примирення.
Відповідно до ст.223 ЦПК України – неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 04.05.2007 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №484, що вбачається із свідоцтва про шлюб, яке видано повторно 14.01.2025 року, серії НОМЕР_1 . /а.с.10/.
Із позову вбачається, що у подружжя неповнолітніх чи малолітніх дітей немає.
Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть, в даному провадженні спору щодо поділу спільного майна сторони не заявляють, матеріальних претензій не існує.
Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 
 
Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. 
 
За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. 
 
На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 12, 81,89, 211, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04.05.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №484 – розірвати.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено та підписано 07.07.2026 року.

Суддя            М. В. Гниличенко