ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2026 року | справа № 380/10341/26
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю “Монді груп” до бюджету.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Державної податкової служби у Львівській області з вимогами стягнути з ТзОВ “Монді груп” (ЄДРПОУ 39756095) до бюджету кошти з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в сумі 417,19 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за Товариством з обмеженою відповідальністю “Монді груп” обліковується заборгованість, яка у встановлені Податковим кодексом України строки до бюджету сплачена не була. На підтвердження зазначеного факту контролюючий орган надав розрахунок та довідку про заборгованість, згідно з якими загальна сума боргу складала 6 417,19 грн.
Вказаний податковий борг сформувався за двома окремими видами податків. По-перше, заборгованість по податку на прибуток підприємств склала 1 112,24 грн, з яких 1 020,00 грн — основний платіж, нарахований на підставі податкового повідомлення-рішення форми "ПС" від 31 березня 2026 року № 13437/13-01-04-06/39756095, а 92,24 грн — пеня, нарахована в інтегрованій картці платника (ІКП) відповідно до приписів статті 129 Податкового кодексу України. По-друге, заборгованість по орендній платі з юридичних осіб склала 5 304,95 грн, де 1 020,00 грн — штрафні санкції згідно з податковим повідомленням-рішенням форми "ПС" від 19 лютого 2026 року № 7195/13-01-04-06, а 4 284,95 грн — накопичена сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.
Посилаючись на тривале невиконання відповідачем обов`язку щодо самостійного погашення грошових зобов`язань, а також на факт попереднього надіслання на його адресу податкової вимоги від 05 березня 2024 року № 0009223-1307-1301, яка залишена без належного реагування, позивач звернувся до суду. 
Ухвалою від 22 травня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників спору та без проведення судового засідання (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами. 
Цією ж ухвалою суду відповідачу наданий строк для ознайомлення з матеріалами та подання обґрунтованого відзиву на позовну заяву.
01 липня 2026 року представник відповідача Раєвський Павло Юрійович через підсистему “Електронний суд” звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі на підставі статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України. Свою заяву представник мотивував тим, що після відкриття судового провадження Товариство з обмеженою відповідальністю “Монді груп” у добровільному порядку повністю погасило заявлений податковий борг. На підтвердження відповідач надав суду копії платіжних інструкцій від 18 червня 2026 року: № 1153 на суму 1 112,24 грн (сплата боргу з податку на прибуток) та № 1154 на суму 5 304,95 грн (сплата боргу з орендної плати), стверджуючи про повну відсутність предмета спору.
14 липня 2026 року представник контролюючого органу Кісіль Діана Любомирівна через електронну систему подала до суду заяву про уточнення позовних вимог в порядку статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України.
У вказаній заяві позивач підтвердив, що грошові кошти по податку на прибуток підприємств у розмірі 1 112,24 грн надійшли до бюджету.
Водночас, стосовно суми 5304,95 грн, перерахованої відповідачем як орендна плата з юридичних осіб за платіжною інструкцією № 1154, позивач заперечив проти визнання боргу погашеним. Представник позивача пояснив суду, що в інтегрованій картці платника (ІКП) ТОВ “Монді груп” обліковувалися інші, значно минулі податкові зобов`язання минулих періодів, які не були предметом розгляду в рамках цієї справи. Діючи відповідно до алгоритму пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, податковий орган автоматично зарахував ці кошти на покриття заборгованості з найдавнішим строком виникнення. 
Як наслідок, спірний борг за податковим повідомленням-рішенням від 19 лютого 2026 року № 7195/13-01-04-06 залишився незмінним та несплаченим, у зв`язку з чим позивач наполягав на продовженні розгляду справи та примусовому стягненні залишку.
Ухвалою суду від 17 липня 2026 року у клопотанні Товариства з обмеженою відповідальністю “Монді груп” про закриття провадження у справі відмовлено. 
Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах письмові докази, суд 
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю “Монді груп” (код ЄДРПОУ 39756095) зареєстроване як юридична особа, внесене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України і перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області як платник податків та зборів. 
Згідно з матеріалами справи, за відповідачем у контролюючому органі було сформовано та обліковано податковий борг, що став підставою для звернення позивача до суду з позовом про примусове стягнення коштів із банківських рахунків платника.
Як встановлено з наявних у матеріалах справи документів, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю “Монді груп” виникла, зокрема, на підставі податкового повідомлення-рішення форми “ПС” від 31 березня 2026 року № 13437/13-01-04-06/39756095 на суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 1 020,00 грн та нарахованої в інтегрованій картці платника (ІКП) пені в сумі 92,24 грн (разом 1 112,24 грн), а також на підставі податкового повідомлення-рішення форми “ПС” від 19 лютого 2026 року № 7195/13-01-04-06 на суму штрафних санкцій з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 1 020,00 грн та нарахованої пені в ІКП у сумі 4 284,95 грн (разом 5 304,95 грн). 
Загальна сума первинних позовних вимог складала 6 417,19 грн.
З метою забезпечення погашення податкового боргу в досудовому порядку, контролюючим органом на адресу ТОВ “Монді груп” надіслано податкову вимогу від 05 березня 2024 року № 0009223-1307-1301. 
На час звернення податкового органу з позовом до суду, зазначені суми грошових зобов`язань вважалися узгодженими, але не були сплачені відповідачем у встановлені законом строки, що підтверджується долученою позивачем довідкою про податкову заборгованість від 12 травня 2026 року № 1390/5/13-01-13-02-12.
Судом також встановлено, що після відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі ухвалою від 22 травня 2026 року, відповідач вжив заходів для добровільного погашення заборгованості. 
Відповідно до копій квитанцій та платіжних інструкцій про прийняття до виконання, які містяться в матеріалах справи, ТОВ “Монді груп” 18 червня 2026 року о 16:33 через АТ КБ “Приватбанк” перерахувало грошові кошти до бюджету двома окремими платежами. За платіжною інструкцією № 1153 відповідач сплатив 1 112,24 грн із призначенням платежу: “згiдно акту перевiрки вiд 18.03.2026 10848/13-01-04-06/39756095 в тому числi пеня 77,69 грн.”. 
За платіжною інструкцією № 1154 відповідач сплатив 5 304,95 грн із чітким текстовим призначенням: “по акту перевiрки 5769/13-01-04-06/39756095 вiд 10.02.2026 в тому числi пеня 4284.95”.
Згідно з матеріалами справи та письмовою заявою Головного управління ДПС у Львівській області від 14 липня 2026 року про уточнення позовних вимог, позивач офіційно визнав та підтвердив факт повного погашення відповідачем заборгованості по податку на прибуток підприємств у розмірі 1 112,24 грн за платіжною інструкцією № 1153. 
У зв`язку з цим, керуючись статтями 44, 47 КАС України, контролюючий орган зменшив розмір позовних вимог до суми 5 304,95 грн, відмовившись від стягнення боргу з податку на прибуток у судовому порядку.
Водночас, сплачена відповідачем за платіжною інструкцією № 1154 сума 5304,95 грн, яка за своїм математичним розміром та цільовим призначенням повністю тотожна заборгованості з орендної плати за податковим повідомленням-рішенням від 19.02.2026 року № 7195/13-01-04-06, не зарахована позивачем як погашення боргу за цим спірним рішенням. 
Контролюючий орган на підставі наданих суду розрахунків та виписок з ІКП зафіксував, що вказані кошти автоматично розподілені інформаційною системою на покриття заборгованості відповідача з орендної плати за хронологічно раніші періоди (минулі роки), які не заявлялися до стягнення в межах цієї судової справи. 
Через це позивач наполягає, що борг за ППР від 19.02.2026 року продовжує залишатися відкритим і підлягає примусовому стягненню судом.
Таким чином, між сторонами виник триваючий публічно-правовий спір щодо правомірності стягнення суми 5 304,95 грн з орендної плати після фактичного її перерахування платником на казначейські рахунки, що зумовило необхідність надання судом остаточної правової оцінки дій фіскального органу щодо адміністрування та розподілу вказаних коштів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у межах зменшених позовних вимог, суд виходить із наступних законодавчих положень, системних мотивів та стандартів юридичної практики.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Цей засадничий конституційний принцип є фундаментом всього правопорядку у сфері правовідносин між суб`єктами владних повноважень та приватними особами, набуваючи особливого значення у сфері оподаткування та адміністрування загальнодержавних зборів, де держава наділена інструментами владного примусу.
Згідно з положеннями статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. 
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. 
Юридичною та процесуальною передумовою для законного звернення фіскального органу до суду із таким примусовим позовом є обов`язкова одночасна наявність у платника діючого, беззастережно узгодженого та фактично невиконаного у встановлені строки податкового боргу.
Судом встановлено та підтверджено долученими до матеріалів справи письмовими доказами, що 18 червня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Монді груп” на підставі платіжної інструкції № 1154 сплатило до бюджету грошові кошти у розмірі 5 304,95 грн. 
У графі “Призначення платежу” вказаного офіційного розрахункового документа платником було чітко, детально та недвозначно зазначено: “по акту перевiрки 5769/13-01-04-06/39756095 вiд 10.02.2026 в тому числi пеня 4284.95”. 
Зазначений акт перевірки та нараховані на його безпосередній підставі суми штрафних санкцій та пені становлять саме той правовий масив, який послужив єдиним джерелом для винесення податкового повідомлення-рішення від 19.02.2026 року № 7195/13-01-04-06 та формування позовних вимог ГУ ДПС у Львівській області у цій конкретній судовій справі.
Позивач, заперечуючи проти визнання вказаного податкового боргу припиненим, посилається на норми пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, згідно з якими у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. 
Податковий орган наполягає, що оскільки в інформаційній системі відповідача обліковувалися хронологічно раніші заборгованості за минулі роки, внесені за платіжною інструкцією № 1154 кошти були автоматично списані на їх безпосереднє закриття, а спірний борг за ППР від 19.02.2026 року в розумінні податкового органу залишився незмінним, непогашеним і підлягає примусовому стягненню судом.
Суд не погоджується з такою правовою позицією та алгоритмом дій контролюючого органу, вважає їх помилковими, протиправними та такими, що нівелюють сутність судового процесу з огляду на необхідність суворого дотримання процесуальних меж судового розгляду та базових принципів адміністративного судочинства.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. 
Зазначені критерії за аналогією закону мають застосовуватися судом і під час оцінки правомірності матеріальних вимог суб`єкта владних повноважень про стягнення коштів, оскільки примусове правове стягнення не може базуватися на формалістичному ігноруванні реальних обставин справи. 
Предметом розгляду та безпосереднього правового аналізу в адміністративній справі № 380/10341/26 є стягнення конкретно визначеного, індивідуалізованого податкового боргу, що виник на підставі чітко окреслених актів індивідуальної дії - податкових повідомлень-рішень від 19.02.2026 року та від 31.03.2026 року. 
Суд у межах цього позову розглядає та оцінює правомірність, обґрунтованість та фактичну наявність заборгованості саме за цими актами. 
Суд не наділений повноваженнями досліджувати весь історичний стан розрахунків платника податків за межами заявленого позову.
У судовому процесі належними письмово долученими доказами повністю доведено, що відповідач у повному обсязі перерахував до державного бюджету грошові кошти у сумі, яка тотожна розміру заборгованості з орендної плати, заявленої до стягнення, та прямо і недвозначно вказав у призначенні платежу на свій намір добровільно погасити саме це спірне зобов`язання. 
Фізичне надходження цих коштів на відповідний казначейський рахунок позивачем жодним чином не заперечується і є доведеним фактом.
За наявності очевидного факту реального, фактичного та повного перерахування відповідачем суми коштів, яка є прямим об`єктом судового спору, безпідставне внутрішнє технічне переформатування цих платежів контролюючим органом усередині своєї електронної системи ІКП шляхом закриття боргів раніших періодів, які взагалі не заявлялися у цьому позові та не були предметом судового аналізу, не може свідчити про те, що відповідач продовжує залишатися боржником за спірним ППР.
Суд зазначає, що візуальна інформаційна система “Інтегрована картка платника” є виключно внутрішнім технічно-обліковим та інформаційним інструментом фіскального органу, створеним для зручності операційного моніторингу надходжень. 
Її внутрішні цифрові записи, автоматичні перераховані алгоритми черговості чи програмні збої не мають статусу беззаперечного юридичного акта і не можуть своїм існуванням спростовувати первинний факт реального, належного виконання платником податків свого матеріального обов`язку зі сплати конкретного узгодженого платежу, який є безпосереднім предметом судового процесу.
Вказаний висновок суду повністю корелюється зі сталою та послідовною правовою практикою Верховного Суду, що інтегрована картка платника є лише формою оперативного обліку податків і зборів, а самі по собі записи в ній не створюють та не припиняють прав чи обов`язків платника податків.
Відображення контролюючим органом в ІКП відомостей про наявність боргу за рахунок автоматичного перерозподілу платежів не може вважатися беззаперечним доказом існування заборгованості, якщо платник надав первинні платіжні документи, що підтверджують цільове внесення грошових коштів для погашення конкретного податкового зобов`язання.
Якщо у контролюючого органу дійсно реально існували інші (хронологічно раніші чи давніші) законні підстави для стягнення іншого податкового боргу з ТОВ “Монді груп”, він мав повне право, а також безпосередній службовий обов`язок своєчасно звернутися до суду з окремими самостійними позовами у межах строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України. 
Натомість, спроба задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка фактично вже була фізично внесена платником на відповідний державний казначейський рахунок саме за цим видом податку, призведе до очевидного подвійного стягнення однієї і тієї ж самої суми боргу з приватного суб`єкта господарювання. 
У контексті цього суд звертається до принципів Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), які в силу статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” застосовуються судами як джерело права. 
У рішенні по справі “Щокін проти України” (заяви № 23759/03 та № 37943/06) ЄСПЛ наголосив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на мирне володіння майном має бути законним і передбачуваним. 
Подвійне примусове стягнення ідентичної суми через формалістичні маніпуляції з обліковими системами є очевидним порушенням принципу пропорційності втручання та покладає на платника податків надмірний індивідуальний тягар.
Крім того, у рішенні по справі “Інтерсплав проти України” (заява № 803/02) ЄСПЛ акцентував увагу на тому, що коли державні органи діють невпорядовано, непослідовно або використовують внутрішні технічні процедури для створення штучних перешкод приватній особі, яка виконала свої зобов`язання, це свідчить про порушення принципу “належного урядування” (good governance). 
Держава не може отримувати вигоду чи створювати додатковий майновий тиск на суб`єктів господарювання через особливості функціонування своїх автоматизованих систем обліку.
Суд також акцентує увагу на тому, що поведінка ТОВ "Монді груп" у спірних правовідносинах повністю відповідала критеріям добросовісного платника податків, оскільки товариство не приховувало свої зобов`язання, а навпаки, здійснило цільовий платіж безпосередньо для виконання конкретного податкового повідомлення-рішення. Принцип добросовісності та законних очікувань платника податку захищає його від свавільного та непередбачуваного перерозподілу його власних коштів усередині облікових карток фіскального органу.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В адміністративних справах про стягнення коштів обов`язок щодо повного, всебічного та беззаперечного доказування факту реального існування та тривання заборгованості на момент ухвалення судового акта покладається виключно на позивача - суб`єкта владних повноважень.
Позивачем Головним управлінням ДПС у Львівській області не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростовували факт цільової сплати відповідачем суми 5304,95 грн за платіжною інструкцією №1154 або підтверджували наявність реального, фактичного залишку несплаченого боргу саме за податковим повідомленням-рішенням від 19.02.2026 року № 7195/13-01-04-06. 
Оскільки грошові кошти у повному обсязі надійшли до бюджетної системи за цим видом платежу, підстави для повторного примусового судового стягнення цієї ж суми повністю відпали.
З огляду на викладене у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Оскільки у задоволенні позовної заяви суб`єкта владних повноважень відмовлено повністю, судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають та на відповідача не покладаються.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 72, 77, 139, 241-246, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
у х в а л и в :
1. В позові Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення податкового боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю “Монді груп” відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 24 липня 2026 року.
Суддя О.І. Коморний