ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 120/4957/23
адміністративне провадження № К/990/19016/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В. Е.,
суддів: Смоковича М. І., Кашпур О. В.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою адвоката Стаценка Джамала Руслановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року (головуючий суддя Шидловський В. Б., судді: Боровицький О. А., Курко О. П.)
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
У квітні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_2 (далі - третя особа, ВЧ НОМЕР_2 ), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської і Сумської областей за періоди з 07 квітня 2022 року по 15 квітня 2022 року, з 28 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року, з 01 травня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 02 червня 2022 року, з 15 червня 2022 року по 19 червня 2022 року в розрахунку до 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 Постанови № 168 за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської і Сумської областей за періоди з 07 квітня 2022 року по 15 квітня 2022 року, з 28 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року, з 01 травня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 02 червня 2022 року, з 15 червня 2022 року по 19 червня 2022 року в розрахунку до 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у вказані періоди приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської і Сумської областей, а тому, на його думку, у позивача виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах відповідно до Постанови № 168. Проте, відповідач виплату в належному розмірі не здійснив.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи.
У березні 2022 році ОСОБА_1 був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/22 «Про загальну мобілізацію».
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07 квітня 2022 року № 5-вв молодшого сержанта ОСОБА_1 призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, інспектора прикордонної служби 2 категорії - кулеметника 1 відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_3 прикордонної застави 4 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування направлено у службове відрядження до оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з 07 квітня 2022 року, з метою прийняття участі у заходах. Підстава: бойове розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02 квітня 2022 року № 56-Т.
У період з 07 квітня 2022 року по 19 червня 2022 року позивач перебував у службовому відрядженні у НОМЕР_4 прикордонному загоні (ВЧ НОМЕР_2 ), залишаючись на фінансовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_1 , у якої існував обов`язок здійснювати нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення.
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 від 05 серпня 2022 року № 1652 молодший сержант ОСОБА_1 , який проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні захисту національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей з 07 квітня 2022 року по 15 квітня 2022 року, з 28 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року, з 01 травня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 02 червня 2022 року, з 15 червня 2022 року по 19 червня 2022 року. Підстава: бойове розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02 квітня 2022 року № 56гриф.
З огляду на те, що у вказаний період виплати додаткової винагороди із розрахунку 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони ВЧ НОМЕР_1 позивачу не проводилися, останній звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 Постанови № 168, за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей за періоди з 07 квітня 2022 року по 15 квітня 2022 року, з 28 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року, з 01 травня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 02 червня 2022 року, з 15 червня 2022 року по 19 червня 2022 року в розрахунку до 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 Постанови № 168, за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей за періоди з 07 квітня 2022 року по 15 квітня 2022 року, з 28 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року, з 01 травня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 02 червня 2022 року, з 15 червня 2022 року по 19 червня 2022 року в розрахунку до 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та з врахуванням проведених виплат за цей період.
Суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на вищевказану додаткову винагороду підтверджується довідкою від 05 серпня 2022 року № 1652, виданою ВЧ НОМЕР_2 , у тому, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей у періоди з 07 квітня 2022 року по 15 квітня 2022 року, з 28 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року, з 01 травня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 02 червня 2022 року, з 15 червня 2022 року по 19 червня 2022 року (підстава: бойове розпорядження Адміністрації Держприкордонслужби від 02 квітня 2022 року № 56/гриф), а відповідач не ставить під сумнів безпосередню участь позивача у бойових діях або заходах в межах періодів, які визначені в означеній довідці.
При цьому, суд першої інстанції не погодився із аргументами відповідача про те, що підставою для нарахування додаткової винагороди є виключно списки, форма яких затверджена додатком 2 до наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 31 березня 2022 року № 164-АГ «Про реалізацію постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» (далі - Наказ № 164-АГ), які мали направлятись військовою частиною, у відрядженні якої перебував позивач, зауваживши, що надіслання цих списків є елементом процедури виплати додаткової винагороди, тоді як право позивача на отримання спірних сум підтверджується довідкою від 05 серпня 2022 року №1652. 
Отже, враховуючи, що позивач зі свого боку набув право та дотримався усіх умов для виплати йому додаткової винагороди, однак реалізація цього права обмежена власними діями ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 у частині дотримання ними формальних процедур для прийняття остаточного рішення про виплату, суд першої інстанції дійшов висновку, що у такому випадку на позивача не може бути покладено тягар негативних наслідків за недотримання однією із військових частин встановленого Держприкордонслужбою порядку, позаяк цим порушуватиметься суть гарантованого законом права позивача на отримання належного йому грошового забезпечення у повному обсязі.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 задоволено повністю. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що Наказом № 164-АГ механізм реалізації права відряджених військовослужбовців Держприкордонслужби на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, поставлено у залежність від вчинення начальником регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці з інших органів та підрозділів, дій у формі щомісячного повідомлення органів в яких ці військовослужбовці перебувають на фінансовому забезпеченні про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах у спосіб надсилання документів у формі списків, передбачених додатком 2 до Наказу № 164-АГ.
Таким чином, за висновком суду апеляційної інстанції, передумовою для виплати військовослужбовцю додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн відповідно до Постанови № 168, є надходження від начальників регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, які ведуть (вели) бойові дії та до яких відряджені військовослужбовці, документів на підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах. Таке інформування здійснюється у спосіб надсилання документів (списків) згідно додатку 2 до Наказу № 164-АГ та є єдиним необхідним та належним підтвердженням прийняття участі позивачем у бойових діях або заходах.
Отже, не заперечуючи того факту, що видана позивачу довідка ВЧ НОМЕР_2 від 05 серпня 2022 року № 1652 є чинною, а тому є допустимим, належним, достовірним та достатнім доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або відповідних заходах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ця довідка все ж не підтверджує права позивача на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі, оскільки підставою для прийняття наказу про виплату військовослужбовцю додаткової винагороди у збільшеному розмірі у розумінні пункту 3 Наказу № 164-АГ є саме списки військовослужбовців, до яких позивача не включено. Довідка, на яку посилається позивач як на беззаперечний доказ його участі у бойових діях чи заходах, за оцінкою суду апеляційної інстанції, не відповідає формі, встановленій додатком № 1 до Наказу № 164-АГ: з неї не можливо встановити, чи перебував позивач саме у районі бойових дій, зміст означеної довідки у частині кількості днів його безпосередньої участі у бойових діях, що становили всі дні за період з 07 квітня 2022 року по 19 червня 2022 року, ставить під сумнів можливість безперервного виконання позивачем бойових завдань у вказаний у довідці період, а визнання того, що позивач весь час безперервно приймав участь у бойових діях та заходах не відповідає встановленому Постановою № 168 пропорційному підходу до визначення розміру додаткової винагороди.
Виходячи з того, що саме з підстав ненадходження від ВЧ НОМЕР_2 , в обов`язки якої входить організація служби відряджених до НОМЕР_4 прикордонного загону військовослужбовців, документів (списків) згідно додатку 2 до Наказу № 164-АГ позбавило відповідача можливості здійснити виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі, то твердження позивача про те, що ВЧ НОМЕР_1 відносно останнього допущено протиправну бездіяльність, за висновком суду цієї інстанції, є помилковими. 
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
15 травня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Стаценка Д. Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року.
Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 16 травня 2024 року визначено склад колегії суддів для розгляду цієї справи: ОСОБА_2 (головуючий суддя), Уханенко С. А., Кашпур О. В.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 травня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 24 вересня 2024 року № 2777/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та на виконання розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року № 1106 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 120/4957/23, за результатами якого визначено склад колегії суддів: Мацедонська В. Е. (головуючий суддя), Губська О.А., Білак М. В.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07 серпня 2026 року (у зв`язку з перебуванням судді Білак М. В. у відпустці та обранням судді Губської О. А. до Великої Палати Верховного Суду) визначено склад колегії суддів: Мацедонська В. Е. (головуючий суддя), Смокович М. І., Кашпур О. В.
V. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі представник позивача просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
На обґрунтування позиції скаржник посилався на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 лютого 2018 року у справі № 227/2360/17, від 17 грудня 2018 року у справі № 344/12315/16, та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21, відповідно до яких: «ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються». 
Адвокат Стаценко Д. Р. стверджував, що за зміст виданих відрядженим військовослужбовцям довідок про участь у бойових діях чи заходах відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку. Скаржник наголосив, що зміст цього документа може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Іншим випадком необхідності пошуку доказів участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах може бути ситуація втрати (знищення) документів військової частини (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами.
Окрім цього скаржник наполягав, що довідка ВЧ НОМЕР_2 від 05 серпня 2022 року № 1652 відповідає формі, установленій додатком № 1 до пункту 2 Наказу 
№ 164-АГ, а недотримання власних узгоджувальних процедур однією із військових частин встановленого Державною прикордонною службою України порядку не може ставитися за перешкоду у порушенні права позивача на виплату додаткової винагороди за вказані у довідці періоди участі ОСОБА_1 у бойових діях. 
На переконання представника позивача, ОСОБА_1 набув право та дотримався усіх умов для виплати йому додаткової винагороди, однак реалізація цього права обмежена власними діями відповідача та ВЧ НОМЕР_2 у частині дотримання ними формальних процедур для прийняття остаточного рішення про виплату, а тому на позивача не може бути покладено тягар негативних наслідків за недотримання однією із військових частин встановленого ДПС України порядку, позаяк цим порушуватиметься суть гарантованого законом права позивача на отримання належного йому грошового забезпечення.
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив відмовити в її задоволенні, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін. Зазначив, що списки військовослужбовців у формі, передбаченій додатком 2 до Наказу № 164-АГ, являються належним підтвердженням, яке надається прикордонним загоном, у складі якого відряджені військовослужбовці беруть (брали) участь у бойових діях або заходах, прикордонному загону, в якому такі військовослужбовці перебувають на фінансовому забезпеченні, та є безпосередньою підставою для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі, передбаченому Постановою № 168. ВЧ НОМЕР_1 стверджувала, що участь позивача у бойових діях або заходах протягом спірного періоду, в повній мірі не підтверджена у порядку, який визначався Наказом № 164-АГ (відсутній у списках), що підтверджує відсутність у відповідача правових підстав для здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період спірних правовідносин. 
При цьому ВЧ НОМЕР_1 уважала, що саме бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), яка виражається у нездійсненні підтвердження участі позивача у бойових діях або заходах у формі та в порядку, передбаченому Наказом № 164-АГ, перешкоджала відповідачу належним чином встановити стосовно позивача в повному обсязі факт прийняття ним участі в бойових діях або заходах, терміни прийняття такої участі, що в подальшому перешкоджає здійсненню нарахування та виплати останньому додаткової винагороди у збільшеному розмірі з дотриманням вимог вказаних нормативно - правових актів.
05 червня 2024 року від скаржника на адресу Верховного Суду надійшла відповідь на відзив на касаційну скаргу, у якій останній наголосив, що порушення порядку передання списків між військовими частинами щодо безпосередньої участі позивача у забезпеченні бойових дій по забезпеченню заходів - не свідчить про відсутність права у ОСОБА_1 на таку винагороду. Також адвокат Стаценко Д. Р. звернув увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 квітня 2024 року у справі № 560/3145/23, щодо застосування пункту 1 та пункту 2-1 Постанови № 168, у контексті того, що якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, то презюмується наявність документального підтвердження такої участі.
Третя особа відзив (пояснення) на касаційну скаргу не подавала, що не перешкоджає касаційному перегляду постанови суду апеляційної інстанції.
VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з абзацами першим, другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
За змістом частини першої статті 6 Закону України від 03 квітня 2003 року № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» (далі - Закон № 661-IV) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, має таку загальну структуру, серед іншого, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; .
За пунктом 1 Положення про Адміністрацію Держприкордонслужби, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 533 (далі - Положення № 533), Адміністрація Держприкордонслужби є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.
Відповідно до пункту 5 Положення № 533 Адміністрація Держприкордонслужби з метою організації своєї діяльності: 3) організовує планово-фінансову роботу в апараті Адміністрації Держприкордонслужби, органах Держприкордонслужби, на підприємствах, в установах, що належать до сфери її управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку в установленому законодавством порядку; 4) забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів; 5) контролює діяльність органів Держприкордонслужби, підприємств, установ, що належать до сфери її управління.
Частиною першою статті 14 Закону № 661-IV визначено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.
Згідно зі статтею 16 Закону № 661-IV умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України зобов`язаний невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Пунктом 6 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінету Міністрів України доручено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання вказаних Указів Кабінет Міністрів України видав Постанову № 168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.
Так, відповідно до пункту 1 Постанови № 168, (в редакції, зі змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року № 217, від 22 березня 2022 року № 350, від 01 квітня 2022 року № 400), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
31 березня 2022 року Адміністрація Держприкордонслужби видала Наказ 
№ 164-АГ, у пункті 3 якого встановлено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходів, здійснювати на підставі одного з таких документів:
1) бойового наказу (бойового розпорядження);
2) журналу бойових дій (вахтового журналу) або журналу ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл);
3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, які ведуть (вели) бойові дії та до яких відряджені військовослужбовці, надавати останнім довідку про участь у вказаних заходах із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі (додаток 1).
Пункт 4 Наказу № 164-АГ передбачав, що начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці з інших органів та підрозділів щомісячно до 5 числа поточного місяця повідомляти органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах за попередній місяць (додаток 2).
Відповідно до пункту 5 Наказу № 164-АГ виплату військовослужбовцям зазначеної у пункті 1 винагороди здійснювати на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників (командирів). В наказі про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень на місяць, обов`язково зазначати підстави для його видання.
Кабінет Міністрів України постановою від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» (яка набрала чинності 19 липня 2022 року та, за пунктом 2 цієї постанови застосовується з 24 лютого 2022 року) затвердив низку змін до Постанови № 168, зокрема у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінив словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»; крім того, Постанова № 168 доповнена пунктом 2-1 такого змісту: «Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.».
На підставі цього пункту Адміністрація Держприкордонслужби видала Наказ від 30 липня 2022 року № 392/0/81-22-АГ, який був уведений в дію з 01 серпня 2022 року.
З 01 грудня 2022 року був уведений в дію наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ, яким був дещо змінений перелік бойових дій і заходів, передбачених пунктом 1 Постанови № 168, але залишився незмінним перелік документів для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців, у тому числі відряджених, у таких бойових діях або заходах. 
VІІ. Висновки Верховного Суду
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).
Спір у цій справі виник у зв`язку з незгодою позивача, який проходив службу в Держприкордонслужбі, про ненарахування та невиплатою ВЧ НОМЕР_1 «збільшеної» до 100 000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168 за періоди з 07 квітня 2022 року по 15 квітня 2022 року, з 28 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року, з 01 травня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 02 червня 2022 року, з 15 червня 2022 року по 19 червня 2022 року.
Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки аргументи касаційної скарги стосуються неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 18 квітня 2024 року у справі № 560/3145/23, а також правових позицій Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, зазначених у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 227/2360/17, від 17 грудня 2018 року у справі № 344/12315/16 та від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21, відповідно.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Таким чином, Україна зобов`язана вживати всіх можливих заходів для мотивації військовослужбовців та забезпечення соціальної підтримки членів їхніх сімей.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Питання матеріального та морального стимулювання військовослужбовців Збройних Сил України під час дії воєнного стану врегульовано Постановою № 168, якою на період дії воєнного стану запроваджено виплату додаткової винагороди військовослужбовцям.
При цьому, виплата відрядженому військовослужбовцю додаткової винагороди в розмірі до 100 000 гривень на місяць, передбаченої Постановою № 168, здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження військовою частиною (установою), до якої відряджений військовослужбовець, безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах та повідомлення нею про це у встановленому порядку військової частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовця.
Повертаючись до спірних правовідносин убачається, що відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 від 05 серпня 2022 року № 1652 ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні захисту національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей з 07 квітня 2022 року по 15 квітня 2022 року, з 28 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року, з 01 травня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 02 червня 2022 року, з 15 червня 2022 року по 19 червня 2022 року.
Підставою для видачі цієї довідки слугувало бойове розпорядження Адміністрації державної прикордонної служби України від 02 квітня 2022 року № 56гриф.
Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, зокрема, виходив з того, що підставою для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі є саме Списки військовослужбовців у формі, передбаченій додатком № 2 до Наказу № 164-АГ.
З цього приводу варто зазначити, що відповідно до пункту 4 Наказу № 164-АГ начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці з інших органів та підрозділів щомісячно до 5 числа поточного місяця повідомляти органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах за попередній місяць (додаток 2). Пунктом 5 цього наказу визначено, що виплату додаткової винагороди здійснювати на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби. В наказі про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень на місяць, обов`язково зазначати підстави для його видання.
Наказом № 164-АГ (який діяв в спірний період по 31 липня 2022 року) механізм реалізації права на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі поставлено у залежність від вчинення начальником регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці з інших органів та підрозділів, дій у формі щомісячного повідомлення органів в яких ці військовослужбовці проходять службу про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах. Це повідомлення здійснюється у спосіб надсилання документів (списків) згідно додатку 2 до наказу № 164-АГ. В подальшому, це повідомлення є підставою для прийняття наказу про виплату військовослужбовцю додаткової винагороди у збільшеному розмірі.
Таким чином, за змістом пунктів 3-5 Наказу № 164-АГ оформлена відносно позивача довідка від 05 серпня 2022 року є допустимим, належним, достовірним та достатнім доказом безпосередньої участі позивача (відрядженого військовослужбовця) у бойових діях або заходах, а відтак підтверджує його право на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі за періоди, вказані у відповідній довідці.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі № 120/7509/23 зазначено, що порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами щодо безпосередньої участі військовослужбовця у забезпеченні бойових дій по забезпеченню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не свідчить про відсутність у нього права на таку винагороду.
Крім того, у постанові від 18 квітня 2024 року у справі № 560/3145/23, на яку посилається автор касаційної скарги, Верховний Суд зазначив, що зміст документів може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Іншим випадком необхідності пошуку доказів участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах може бути ситуація втрати (знищення) документів військової частини (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами.
Як уже зазначалось вище, з метою забезпечення додаткової фінансової підтримки осіб, які беруть участь у відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації, у тому числі військовослужбовців, підвищення їх мотивації та рівня соціального забезпечення, 28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168.
Очевидно, що первинна редакція Постанови № 168, з огляду на її швидкочасне прийняття, п`ятий день повномасштабної агресії, тобто період особливо гострої напруженості, характеризувалася недостатньою чіткістю та визначеністю її формулювань, що ускладнювало реалізацію її положень.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 520/690/23, «текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови № 168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав».
Отже, реалізація зазначених приписів Постанови № 168 вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом першим пункту 1 цієї постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах, враховуючи, що Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, не врегульовувала цих питань.
Таким чином, з метою виконання вимог Постанови № 168 та врегулювання правовідносин щодо виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, передбаченого Постановою № 168 грошового забезпечення, 31 березня 2022 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України видано Наказ № 164-АГ.
Так, згідно з пунктом 1 Наказу № 164-АГ на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби, які проходять військову службу в органах охорони державного кордону (прикордонних загонах) виплачується додаткова винагорода (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірі 30 000 гривень, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 2 Наказу 164-АГ розкрито зміст терміну «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), а нормою абзацу 7 пункту 3 Наказу № 164-АГ передбачено, що з метою підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, начальники регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, які ведуть (вели) бойові дії та до яких відряджені військовослужбовці, надають останнім довідку про участь у вказаних заходах із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі. Форма довідки затверджена додатком № 1 до Наказу № 164-АГ.
У пункті 4 Наказу № 164-АГ визначено, що начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці з інших органів та підрозділів щомісячно до 5 числа поточного місяця повідомляти органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах за попередній місяць (додаток 2).
Пунктом 5 цього наказу визначено, що виплату додаткової винагороди здійснювати на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби. В наказі про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень на місяць, обов`язково зазначати підстави для його видання.
За приписами пункту 9 Наказу № 164-АГ до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн не включати військовослужбовців, які: беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном; добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом начальника органу Держприкордонслужби; самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - з дня самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), оголошеного наказом органу Держприкордонслужби; відмовились виконувати бойові накази - за місяць, у якому здійснено таке порушення; перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння (за фактом якого складено відповідні документи адміністративного правопорушення) - за місяць, у якому здійснено таке порушення; навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство; у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення: перебували: під вартою чи цілодобовим домашнім арештом; на навчанні за кордоном; направлені для проходження військової служби за кордон до закордонних дипломатичних установ.
Як уже зазначалось вище, за приписами пункту 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією Постановою, визначають керівники відповідних міністерств та державних органів.
Зважаючи на те, за яких умов та з якою метою Уряд ухвалив Постанову № 168, нормативні приписи цього акта, які окреслюють підстави для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі, сформульовані таким чином, що їх реалізація значною мірою впирається в потребу уяснення, а за тим і пояснення конкретних фактологічних умов (обставин), за яких військовослужбовець набуває право отримати додаткову винагороду на підставі пункту 1 Постанови № 168 у «збільшеному» розмірі.
З огляду на те, що до відсічі збройної агресії росії проти України задіяні різні види Збройних Сил України, роди військ (сил) Збройних Сил України, а також військових формувань правоохоронних органів (як-от Держприкордонслужби), які виконують різні за змістом завдання (з огляду на їхнє призначення ці завдання можуть здійснюватися за неоднакових умов, хоч і з єдиною метою: боронити державу від намірів агресора), тож, властиво, мають [завдання] свою специфіку, можемо виснувати, що належна реалізація приписів пункту 1 Постанови № 168 спонукала Уряд до «делегування» відповідним відомствам і керівникам державних органів унормувати умови і підстави виплати «своїм» категорія військовослужбовців додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн.
Варто зазначити, що приписи наказів Адміністрації Держприкордонслужби не встановлюють додаткових зобов`язань чи правил поведінки для тих військовослужбовців, які мають (набули) право на додаткову винагороду у розмірі до 100 000,00 грн, передбачену пунктом 1 Постанови № 168, яке право виникає у них з настанням відповідних обставин (ситуацій, умов), які, в значенні згадуваних присів Постанови № 168, є підставою для виплати цієї винагороди. Тому уніфікація розуміння (змістовного наповнення) цих «обставин» не покладає на військовослужбовців - у відносинах, що виникають у зв`язку з виконанням наказів командирів (начальників), надто в умовах воєнного стану - додаткових обов`язків (вимог) як умови для отримання додаткової винагороди. Приписи згадуваних наказів Адміністрації Держприкордонслужби, якщо зважити також на підстави і мету їх видання, виконують радше забезпечувальну роль (функцію) щодо норм, які встановлюють право на додаткову винагороду (у цьому контексті мовиться про пункт 1 Постанови № 168), або, іншими словами, є похідними від останніх.
Важливо розуміти, що виплата цієї винагороди є тим благом, право на яке у військовослужбовця виникає у зв`язку з участю у бойових діях/заходах, але яке [право] не передбачає (не залежить) від (не)бажання цього військовослужбовця (не)брати цю участь. Тут не йдеться про соціальні та/або економічні права військовослужбовців, а чи права і свободи, гарантовані Конституцією України. Цей дискурс стосується військової служби і в цьому зв`язку колегія суддів виходить з того, що у відносинах, основаних на принципі єдиноначальності, підлеглий [військовослужбовець] зобов`язаний беззастережно виконувати накази командира (начальника), крім випадків віддання очевидно злочинного наказу, а не самостійно вирішувати які бойові завдання і на якому напрямку виконувати.
Тож з уваги на наведене колегія суддів вважає, що регламентація умов і порядку виплати додаткової винагороди (про необхідність якої [регламентації] зазначено в пункті 2-1 Постанови № 168) з боку Адміністрації Держприкордонслужби шляхом видання того чи іншого наказу не може інтерпретуватися як спосіб позбавлення чи обмеження права військовослужбовців Держприкордонслужби на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн.
Водночас, слід зазначити, що після відкриття провадження за цією касаційною скаргою Верховним Судом сформовані висновки щодо застосування положень Наказу № 164-АГ у подібних правовідносинах, які в силу частини третьої статті 341 КАС України підлягають врахуванню під час касаційного перегляду цієї справи.
Так, Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2024 року у справі № 120/7497/23, від 05 грудня 2024 року у справі № 120/4135/23, від 23 січня 2025 року у справі № 120/6981/23, від 30 січня 2025 року у справі № 120/7088/23, від 23 червня 2025 року у справі № 120/4972/23, а також від 23 липня 2026 року у справі № 120/7510/23, висновував, що процедура підтвердження участі у бойових діях або заходах відряджених військовослужбовців Держприкордонслужби за пунктом 3 Наказу №164-АГ, здійснюється шляхом видачі останнім довідки (додаток № 1) на підставі одного з визначених документів: бойового наказу (розпорядження); журналу бойових дій; рапорту начальника, без вимоги надання додаткових документів або сукупності інформації. Тож ураховуючи положення Наказу № 164-АГ, які дозволяють підтвердження участі у бойових діях або заходах на підставі одного з визначених документів, Верховний Суд дійшов висновку, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах не повинно бути надмірно обмеженим. Навіть якщо надані військовослужбовцем документи не повністю відповідають вимогам Наказу №164-АГ через формальні недоліки у документальному підтвердженні, вони можуть бути достатніми для підтвердження його права на додаткову винагороду.
Крім того, у постановах від 28 травня 2024 року у справі № 120/5170/23, від 08 серпня 2024 року у справі № 280/2754/23, від 17 січня 2025 року у справі № 120/7513/23, від 30 січня 2025 року у справі № 120/7088/23 Верховний Суд наголосив на тому, що надсилання списків за формою згідно з додатком 2 (пункт 4 Наказу № 164-АГ) є елементом процедури виплати додаткової винагороди, зокрема механізмом повідомлення органів, в яких військовослужбовці проходять службу про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах за попередній місяць, тоді як підтвердження такого факту здійснюється на підставі конкретно визначених документів, таких як довідка, бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій; рапорт начальника, а відсутність окремих списків або порушення порядку передачі документів між військовими частинами не можуть автоматично позбавляти позивача права на винагороду, якщо інші докази свідчать про фактичну участь цього військовослужбовця у бойових діях або заходах. Отже, відсутність згадки позивача в таких списках не може виключати можливість підтвердження його участі в бойових діях іншими доказами.
Держава не може відмовити особі у виплатах, якщо існують чинні законодавчі норми, які передбачають такі виплати, а особа відповідає умовам, що висуваються цими нормами для проведення таких виплат. Для цього суди мають перевірити чи існують норми, які передбачають виплату, а також чи відповідає особа умовам для проведення таких виплат.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2024 року у справі № 560/3141/23, від 28 травня 2024 року у справі № 560/1200/23, від 06 червня 2024 року у справі № 200/706/23 та від 12 грудня 2024 року у справі № 120/10649/23, підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах може бути довідка командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець. За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який її видав.
Повертаючись до спірних правовідносин убачається, що в межах цієї справи відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях або заходах впродовж спірних періодів. 
Своєю чергою, довідка ВЧ НОМЕР_2 від 05 серпня 2022 року № 1652 була видана позивачу на підставі одного із підтверджуючих документів, передбачених пунктом 3 Наказу № 164-АГ (бойового розпорядження).
Крім того, у матеріалах справи міститься адвокатський запит від 21 лютого 2023 року № 2102/23-1 та лист НОМЕР_4 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_2 ) від 13 березня 2023 року № 22/1861-23 про надання відповіді на цей запит, у якому було повідомлено, що дійсно військовослужбовці прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_6 (ВЧ НОМЕР_1 ), серед яких й молодший сержант ОСОБА_1 , у відповідності до бойового розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 02 квітня 2022 року № 56гриф були направлені в оперативне підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відповідно до бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09 квітня 2022 року № 978гриф вказані військовослужбовці (зокрема, позивач) приступили до виконання бойових завдань в оперативному підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_5 . На виконання бойового наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 червня 2022 року № 99гриф вказані військовослужбовці, у тому числі молодший сержант ОСОБА_1 , завершили виконання завдань в оперативному підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
У цьому ж листі повідомлено, що бойові накази (розпорядження), видавалися стосовно комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_6 в цілому. Бойове розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 надати немає можливості, оскільки воно має обмежений гриф доступу.
Крім того, у відповіді зазначено, що у квітні, травні та червні 2022 року перший заступник начальника загону - комендант прикордонної комендатури прикордонного загону полковник ОСОБА_3 відповідно до Постанови № 168 та Наказу № 164-АГ клопотав перед начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 про виплату додаткової винагороди у розмірі 70 000,00 грн військовослужбовцям прикордонного комендатури швидкого реагування, які забезпечували здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії (серед списку яких ОСОБА_1 ).
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про доведеність обставин безпосередньої участі позивача у період з 07 квітня 2022 року по 19 червня 2022 року у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Чернігівської і Сумської областей, що, у свою чергу, дає підстави для виплати йому за цей період додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі відповідно до Постанови № 168. Отже, Суд уважає, що Вінницький окружний адміністративний суд цілком правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .
Натомість, суд апеляційної інстанції помилково констатував, що участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, відповідно і кількість днів участі у таких діях та заходах - не підтверджена належними доказами в розумінні Наказу № 164-АГ.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що Сьомий апеляційний адміністративний суд неправильно застосував норми матеріального права та помилково скасував рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з статтею 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасоване судове рішення, яке відповідає закону.
З огляду на викладене та, зважаючи на приписи статті 352 КАС України, Суд констатує, що касаційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року - скасуванню, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року - залишенню в силі.
З огляду на відсутність понесених судових витрат під час розгляду цієї справи, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу адвоката Стаценка Джамала Руслановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року скасувати.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року залишити в силі.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська
Судді М. І. Смокович
О. В. Кашпур