ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року | Справа №160/8401/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 06.04.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якій позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.08.2026, просить суд:
-визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо затримання позивача, примусового доставлення до приміщення для проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) та постановки на військовий облік;
-визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2026 № 229/М, яким позивача призвано на військову службу під час мобілізації та направлено до військової частини НОМЕР_1 ;
-зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 виключити позивача з поіменного списку військовозобов`язаних, призваних та направлених до військової частини НОМЕР_1 ;
-стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 71 000 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 05.03.2026 його було затримано представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 і примусово доставлено до приміщення для проходження ВЛК без вручення повістки та без добровільної згоди. Позивач вважає проведений медичний огляд формальним і таким, що фактично не відбувся. Так, за твердженням позивача, об`єктивне обстеження лікарями-спеціалістами не проводилося, а довідка про придатність до військової служби була складена без належної медичної підстави. Крім того, позивач посилається на те, що ще у 2012 році він досяг граничного віку перебування в запасі (45 років) і мав бути виключений з військового обліку, а тому вважає подальший призов на військову службу таким, що суперечить закону. З цих підстав позивач просить визнати дії відповідача-1 протиправними, скасувати наказ про призов № 229/М від 05.03.2026 та зобов`язати виключити його з поіменного списку осіб, направлених до військової частини НОМЕР_1 . Уточненою заявою від 04.08.2026 позивач додатково просить стягнути солідарно з відповідачів понесені ним, за його твердженням, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 71 000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 відкрито провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2026 до участі у справі як співвідповідача залучено Військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ВЛК), яка є структурним утворенням, що діє на базі Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради (далі - КНП «КЛШМД» ДМР), утвореним наказом цього підприємства від 20.02.2024 № 397.
У відзиві на позовну заяву від 22.04.2026 ІНФОРМАЦІЯ_4 позов не визнає та зазначає, що позаштатна ВЛК при цьому ТЦК та СП 05.03.2026 визнала позивача придатним до військової служби, що підтверджується довідкою від 05.03.2026 № 2026-0305-1206-2353-3, а тому виданий у той самий день наказ № 229/М про призов позивача є цілком правомірним. Відповідач-1 наголошує, що будь-які документи на підтвердження наявності підстав для відстрочки чи бронювання позивачем на час проходження ВЛК надані не були, а докази надання позивачем документів, які б підтверджували його непридатність до військової служби саме 05.03.2026, у матеріалах справи відсутні. Відповідач-1 вважає себе неналежним відповідачем у частині вимог, пов`язаних з висновком ВЛК, оскільки ВЛК лише утворена (розташована) при ІНФОРМАЦІЯ_4 , але не входить до його структури, а її члени є медичними працівниками КНП «КЛШМД» ДМР, а не працівниками чи військовослужбовцями ТЦК та СП. Відтак, питання визначення придатності чи непридатності військовозобов`язаного до компетенції ТЦК та СП не належить.
Крім того, відповідач-1 зазначає, що позивач з 29.06.1987 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , а твердження позивача про виключення з обліку у 2012 році за досягненням граничного віку не відповідає дійсності, оскільки на момент спірних подій позивачу було 59 років, тоді як згідно з чинним законодавством військовозобов`язані в запасі перебувають до 60 років. Відповідач-1 також посилається на те, що позивач у порушення вимог Закону України № 3633-IX не уточнив свої облікові дані (зокрема щодо стану здоров`я) протягом 60-денного строку з 18.05.2024 до 16.07.2024, а також на те, що з моменту призову на військову службу під час мобілізації позивач набув статусу військовослужбовця, унаслідок чого саме лише скасування наказу про призов не є підставою для його автоматичного звільнення з військової служби. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відзиві від 05.08.2026 КНП «КЛШМД» ДМР, на базі якого утворена ВЛК, позов також не визнає. Відповідач-2 зазначає, що медичний огляд позивача фактично відбувся 05.03.2026 і підтверджується сукупністю доказів: витягом з Журналу реєстрації відвідувачів (форма № 74/о) за 05.03.2026, витягом з електронної системи охорони здоров`я (ЕСОЗ) від тієї самої дати з відомостями про огляд відповідними спеціалістами та довідкою ВЛК № 2026-0305-1206-2353-3, якою позивачу встановлено діагноз М54.1 (хронічна радикулопатія попереково-крижового відділу хребта) і визначено ступінь придатності відповідно до статті 23 графи ІІ Розкладу хвороб, станів і фізичних вад (додаток до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402).
Відповідач-2 звертає увагу, що позивач не заявляє окремої вимоги про визнання протиправною або скасування самої довідки ВЛК від 05.03.2026, а відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Щодо уточненої вимоги про судові витрати відповідач-2 заперечує, посилаючись на те, що договори про надання правової допомоги укладені не самим позивачем, а його донькою від власного імені без підтверджених повноважень діяти в його інтересах, виконавцем послуг за договорами є юридична особа (товариство), яка не має статусу адвоката чи адвокатського об`єднання, чотири договори укладені в один день з ознаками штучного дроблення на окремі суми, один із договорів не пов`язаний із предметом цього спору, до матеріалів справи не додано доказів фактичної сплати коштів.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_5 , військове звання - сержант, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 29.06.1987.
05.03.2026 позивача доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 групою оповіщення № 1 цього ТЦК та СП.
У той самий день, на підставі направлення № 6766382, позаштатна ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 завела на позивача картку обстеження та медичного огляду і, за результатами огляду, склала довідку № 2026-0305-1206-2353-3 від 05.03.2026 про придатність позивача до військової служби.
Проходження позивачем медичного огляду саме 05.03.2026 зафіксовано у Журналі реєстрації відвідувачів (форма № 74/о) КНП «КЛШМД» ДМР та у витягу з ЕСОЗ від тієї самої дати.
У той самий день, 05.03.2026, начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 видав наказ № 229/М «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», яким позивача, відповідно до поіменного списку № 1/2503 від 05.03.2026, призвано на військову службу та направлено до військової частини НОМЕР_1 .
Наказ підписаний кваліфікованим електронним підписом начальника ТЦК та СП через автоматизовану інформаційну систему «Оберіг».
Доказів вручення позивачу поштової повістки судом не встановлено, однак з долучених до справи матеріалів (клопотання ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.05.2026) убачається, що позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 з групою оповіщення, а відповідач-1 із заявою про затримання позивача до органів Національної поліції не звертався.
Ухвалою суду від 21.05.2026 витребовано, серед іншого, у Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області інформацію щодо наявності протоколу про затримання позивача 05.03.2026 та щодо електронних звернень ТЦК та СП з приводу затримання і доставлення позивача. 
Листом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 25.05.2026 №237305-2026 повідомлено, що 05.03.2026 на лінію 102 надійшли повідомлення як від самого позивача, так і від ОСОБА_2 про те, що позивача близько 09 години ранку в районі вулиці Червоний Камінь посадили до автобуса («бус») працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 і доставили за адресою: АДРЕСА_1 , де перебував наряд поліції, зокрема лейтенант поліції Ракуненко В.М., який усю дорогу перебував у салоні транспортного засобу разом із позивачем, жодним чином не перешкоджав діям працівників ТЦК та СП і пред`явив позивачу службове посвідчення вже під час перебування в автобусі.
Із матеріалів указаної перевірки також вбачається, що в базі даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» відсутні відомості про звернення чи повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 до органів Національної поліції, які б передували подіям 05.03.2026 і стосувалися порушення позивачем правил військового обліку (частина друга статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення) як підстави для залучення поліції до розшуку, супроводження чи доставлення позивача в порядку, передбаченому пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.
Отже, наведеними доказами підтверджується, що фактичне переміщення позивача до приміщення для проходження ВЛК здійснювалося із застосуванням фізичного примусу з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності співробітника поліції, який цьому не перешкоджав, без складення протоколу про затримання і без належно оформленого звернення ТЦК та СП до органів Національної поліції в порядку, передбаченому пунктом 79 Порядку № 1487.
Судом також встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24.09.2024 у справі № 204/5038/24 скасовано постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.04.2024 № 3461 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 210 КУпАП (порушення правил військового обліку), а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Суд відхиляє посилання позивача на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24.09.2024 у справі № 204/5038/24 як на підставу, що нібито підтверджує незаконність його подальшого призову на військову службу, з огляду на таке.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційне значення мають виключно ті обставини, які були предметом встановлення (доведення) у відповідному рішенні та відображені в його мотивувальній частині як встановлені судом факти, а не будь-які інші твердження сторін, згадані в тексті рішення.
Предметом розгляду у справі № 204/5038/24 було правомірне залучення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку за подіями 08.04.2024, тобто зовсім інший спірний період і зовсім інший предмет доказування, ніж законність призову позивача на військову службу під час мобілізації 05.03.2026.
Суд у справі № 204/5038/24 закрив провадження про адміністративне правопорушення не з підстави встановлення факту законного виключення позивача з військового обліку за віком у 2012 році, а з підстави недоведеності вини позивача в силу принципу презумпції невинуватості (частина перша статті 62 Конституції України, статті 245, 251, 280 КУпАП), зокрема, через недоведеність факту неявки позивача на ВЛК за викликом та недостовірність наданої відповідачем-1 інформації про нібито внесену до облікової картки позивача відмітку про виключення з обліку за віком. Навпаки, з мотивувальної частини цього рішення прямо випливає протилежне тому, на що посилається позивач. Так, суд встановив, що в обліковій картці позивача в графі «Ступінь придатності» стоїть відмітка «придатний», позивач жодного разу не проходив ВЛК до 05.03.2026, а запис про виключення з військового обліку за віком ані в обліковій картці, ані на сторінці 33 військового квитка позивача фактично зроблений не був.
Отже, рішення від 24.09.2024 у справі № 204/5038/24 не має преюдиційного значення для цієї справи, оскільки воно не встановлює обставини законного виключення позивача з військового обліку, а прямо спростовує таку тезу, і стосується іншого предмета спору (притягнення до адміністративної відповідальності за 2024 рік), а не законності призову на військову службу в 2026 році.
Щодо дотримання процедури призову та проведення медичного огляду.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з метою якісного проведення призову громадян на військову службу та визначення ступеня придатності до неї наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).
Згідно з пунктом 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд військовозобов`язаних під час мобілізації проводиться ВЛК при ТЦК та СП, яка заводить на кожного військовозобов`язаного картку обстеження та медичного огляду.
Відповідно до абзацу третього пункту 3.2 цього Положення під час дії воєнного стану військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом та оториноларингологом. Відповідно до абзацу другого пункту 3.8 Положення № 402 постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність до військової служби оформлюються довідками ВЛК.
Відповідно до абзацу першого пункту 3.4 глави 3 розділу ІІ Положення № 402 під час огляду військовозобов`язаних їм в обов`язковому порядку проводяться, зокрема, рентгенологічне обстеження органів грудної клітки та електрокардіографічне дослідження (ЕКГ); інші дослідження проводяться за медичними показаннями.
Факт звернення позивача до ВЛК та початку проходження ним медичного огляду саме 05.03.2026 підтверджується сукупністю доказів, долучених КНП «КЛШМД» ДМР: витягом з Журналу реєстрації відвідувачів (форма № 74/о), витягом з ЕСОЗ від тієї самої дати та довідкою ВЛК № 2026-0305-1206-2353-3 з установленим діагнозом М54.1.
Разом з тим, за результатами дослідження картки обстеження та медичного огляду позивача (додаток 13 до Положення № 402) та відомостей з електронної системи охорони здоров`я (ЕСОЗ) судом установлено, що позивачу фактично не було проведено ані огляду лікарем-психіатром, ані електрокардіографічного дослідження (ЕКГ), тоді як обидва ці обстеження, згідно з наведеними вище нормами Положення № 402 (абзац третій пункту 3.2 та абзац перший пункту 3.4), є обов`язковими для кожного військовозобов`язаного, який проходить медичний огляд ВЛК під час мобілізації, у тому числі під час дії правового режиму воєнного стану.
Також, в порушення вимог п.3.4 глави 3 розділу ІІ Положення №402 позивачу не проведено загального аналізу крові, загального аналізу сечі, серологічного аналізу крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); не визначено група крові та резус-належність.
Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження проведення ОСОБА_1 виміру внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень; належних і допустимих доказів фактичного проведення зазначених обов`язкових обстежень відповідачами не надано.
Позивач окремої позовної вимоги про визнання протиправною або скасування довідки ВЛК від 05.03.2026 № 2026-0305-1206-2353-3 не заявляв.
Водночас, з огляду на встановлену судом неповноту проведеного медичного огляду, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог з підстав, наведених нижче.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, і може вийти за такі межі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки висновок про придатність позивача до військової служби, на підставі якого видано оскаржуваний наказ про призов, ухвалено з порушенням установленої Положенням №402 процедури медичного огляду (без обов`язкового огляду психіатром, без проведення обов`язкових досліджень та без ЕКГ), залишення цього висновку в силі суперечило б меті ефективного захисту права позивача на призов на військову службу виключно за наявності законних підстав, підтверджених повним та належним медичним обстеженням.
За цих обставин суд, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить за межі позовних вимог і вирішує питання про правомірність постанови Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2026, оформленої довідкою № 2026-0305-1206-2353-3.
Крім того, згідно зі сталою практикою Верховного Суду оцінка правильності медичного висновку ВЛК щодо ступеня придатності особи до військової служби належить до дискреційних повноважень військово-лікарської комісії як спеціалізованої установи в медичній сфері, а суд вправі перевірити лише дотримання встановленої законодавством процедури прийняття такого висновку.
Здійснивши таку перевірку, суд дійшов висновку про недотримання цієї процедури з підстав, наведених вище, що не є оцінкою медичної обґрунтованості діагнозу М54.1 як такого, а стосується виключно повноти дотримання встановленого Положенням № 402 переліку обов`язкових обстежень.
Щодо доводів про досягнення позивачем граничного віку перебування в запасі.
Відповідно до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для рядового, сержантського і старшинського складу граничним віком перебування в запасі є 60 років (другий розряд запасу, який згідно з частиною четвертою цієї статті є граничним віком перебування в запасі). 
Позивач, маючи військове звання сержанта, станом на 05.03.2026 мав 59 років, тобто граничного віку перебування в запасі не досяг, а тому правових підстав вважати позивача таким, що підлягав виключенню з військового обліку у 2012 році (у віці 45 років), не встановлено.
Твердження позивача про протилежне ґрунтується на помилковому уявленні про зміст закону і спростовується наведеною нормою.
Щодо тверджень про затримання та примусове доставлення
Суд звертає увагу, що затримання особи та примусове доставлення є категоріями, зміст і порядок застосування яких визначені нормами кримінального процесуального законодавства та законодавства про адміністративні правопорушення (зокрема статтею 208 КПК України, статтями 261-263 КУпАП), а факт їх застосування до конкретної особи підлягає процесуальному оформленню (протокол затримання, протокол про адміністративне правопорушення, рапорт уповноваженої особи тощо).
Встановлення такого факту в межах адміністративної справи можливе лише на підставі належних і допустимих доказів, а не самих лише пояснень позивача.
З наявних у справі доказів вбачається, що позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 з групою оповіщення, а відповідач-1 із заявою про затримання позивача до органів Національної поліції не звертався.
Жодних доказів на підтвердження факту складення протоколу про адміністративне затримання чи участі працівників поліції в доставленні позивача до ТЦК та СП матеріали справи не містять.
Разом з тим, на виконання ухвали суду від 21.05.2026 Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області довідкою від 25.05.2026 № 237305-2026 повідомило суд про результати перевірки за даними інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України». Із зазначеної довідки вбачається, що 05.03.2026 на лінію 102 надійшли повідомлення як від самого позивача, так і від ОСОБА_2 про те, що позивача близько 09 години ранку в районі вулиці Червоний Камінь посадили до автобуса («бус») працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 і доставили за адресою: АДРЕСА_1 , де перебував наряд поліції, зокрема лейтенант поліції Ракуненко В.М., який усю дорогу перебував у салоні транспортного засобу разом із позивачем, жодним чином не перешкоджав діям працівників ТЦК та СП і пред`явив позивачу службове посвідчення вже під час перебування в автобусі.
Із матеріалів указаної перевірки також вбачається, що в базі даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» відсутні відомості про звернення чи повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 до органів Національної поліції, які б передували подіям 05.03.2026 і стосувалися порушення позивачем правил військового обліку (частина друга статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення) як підстави для залучення поліції до розшуку, супроводження чи доставлення позивача в порядку, передбаченому пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.
Отже, наведеними доказами підтверджується, що фактичне переміщення позивача до приміщення для проходження ВЛК здійснювалося із застосуванням фізичного примусу з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності співробітника поліції, який цьому не перешкоджав, без складення протоколу про затримання і без належно оформленого звернення ТЦК та СП до органів Національної поліції в порядку, передбаченому пунктом 79 Порядку № 1487.
Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність, а обмеження цього права допускається виключно на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Застосування фізичного примусу до позивача працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 без визначених законом підстав, без складення передбаченого статтею 208 Кримінального процесуального кодексу України або статтями 261-263 Кодексу України про адміністративні правопорушення протоколу і без належного звернення до органів Національної поліції не відповідає наведеним вимогам законодавства і, відповідно, є протиправним втручанням у право позивача на свободу та особисту недоторканність.
Констатувавши протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо примусового затримання та доставлення позивача, суд окремо оцінює питання про те, чи тягне встановлене порушення протиправність наказу про призов позивача на військову службу.
Надаючи таку оцінку, суд бере до уваги співвідношення двох базових принципів права: з одного боку, принципу, згідно з яким протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків, а з іншого боку - принципу, за яким формальне порушення процедури не може бути наслідком скасування рішення, правильного по суті. Межею, що розділяє істотне порушення процедури від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Застосовуючи наведений критерій, суд розмежовує дві групи обставин цієї справи.
Спосіб доставлення позивача до приміщення ВЛК сам по собі не впливає на достовірність отриманих медичних даних: за умови доставлення позивача в інший, процесуально бездоганний спосіб, зокрема на підставі вручення повістки, зміст установленого лікарем-фахівцем діагнозу М54.1 не міг би залежати від цієї обставини, а тому порушення порядку доставлення саме по собі не тягне протиправності наказу про призов.
На відміну від способу доставлення позивача, обов`язковий перелік лікарів-спеціалістів та досліджень, установлений Положенням № 402 (огляд психіатром, ЕКГ), безпосередньо стосується змісту висновку про придатність до військової служби: саме на підставі сукупного висновку всіх лікарів, включених до обов`язкового переліку, ВЛК визначає загальну придатність особи до військової служби, а не лише за наслідком огляду одного спеціаліста, яким виявлено діагноз М54.1.
Непроведення обов`язкового огляду психіатром, непроведення визначених п.3.4 глави 3 розділу ІІ Положення №402 досліджень та обов`язкового ЕКГ позбавляє суд можливості пересвідчитися, що за умови дотримання повної, установленої Положенням № 402 процедури медичного огляду висновок про придатність позивача до військової служби залишився б незмінним.
За таких обставин саме на відповідачів, з огляду на частину другу статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, покладався обов`язок довести, що допущена неповнота обстеження не могла вплинути на кінцевий висновок про придатність, проте такого доведення відповідачами надано не було.
Отже, у спірних правовідносинах причинного зв`язку між установленим порушенням порядку доставлення позивача та змістом наступного рішення суб`єкта владних повноважень немає, однак такий причинний зв`язок наявний між невиконанням обов`язкового переліку обстежень, передбаченого Положенням № 402, та висновком про придатність позивача до військової служби, на підставі якого видано наказ про призов.
Оскільки постанова Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2026, оформлена довідкою № 2026-0305-1206-2353-3, ухвалена з істотним порушенням процедури медичного огляду, вона є протиправною, а виданий на її підставі наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2026 № 229/М, разом з похідною від нього вимогою про виключення позивача з поіменного списку призваних осіб, також є протиправним.
З підстав, наведених вище, вимога позивача про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо примусового затримання та доставлення позивача 05.03.2026 так само є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної, адміністративної чи іншої відповідальності за встановлені порушення суд вирішить шляхом постановлення окремої ухвали відповідно до статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вимога про визнання протиправною "постановки на військовий облік" є похідною від попередньої і додатково спростовується тим, що позивач, за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 29.06.1987, тобто жодної нової постановки на облік 05.03.2026 не відбувалося.
Щодо статусу Військово-лікарської комісії як відповідача.
Відповідно до пункту 2.5.7 Положення № 402 позаштатні постійно діючі ВЛК призначаються наказом керівника закладу охорони здоров`я, на базі якого їх утворено.
Такою постановою у цій справі є наказ КНП «КЛШМД» ДМР від 20.02.2024 № 397.
ВЛК не входить до структури ІНФОРМАЦІЯ_4 , а її члени є медичними працівниками КНП «КЛШМД» ДМР.
Оскільки судом, з підстав, наведених вище, визнається протиправною постанова Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2026, оформлена довідкою № 2026-0305-1206-2353-3, залучення цієї комісії до участі у справі як співвідповідача є належним, а спір у відповідній частині вирішується безпосередньо щодо цього відповідача.
Щодо вимоги про стягнення судових витрат у розмірі 71 000 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплата яких відстрочена для цієї сторони, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Разом з тим, у цій справі підстави для стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу відсутні незалежно від задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Договори про надання правової допомоги № 11032614, № 11032615, № 11032616, № 11032617 від 11.03.2026 та № 23042602 від 23.04.2026 укладені не самим позивачем, а його донькою від власного імені без наданих суду доказів її повноважень діяти від імені та в інтересах позивача.
Виконавцем послуг за цими договорами є юридична особа - товариство з обмеженою відповідальністю, яка не має статусу адвоката чи адвокатського об`єднання, тоді як представник позивача, адвокат Король А.Ю., діє на підставі окремого договору, не пов`язаного з наведеними договорами товариства.
Чотири договори укладені в один день з розбиттям на окремі суми, що є ознакою штучного дроблення послуг, а один із договорів (на суму 10 000 грн) стосується підготовки скарги до регіональної ВЛК - послуги, не пов`язаної з предметом цього спору.
Доказів фактичної сплати коштів (квитанцій, платіжних доручень, банківських виписок) до матеріалів справи не додано.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Матеріалами справи підтверджено, що процедура проведення медичного огляду позивача ВЛК не дотримана: попри фактичне звернення позивача до ВЛК 05.03.2026, обов`язкові огляд лікарем-психіатром та ЕКГ проведені не були, а твердження позивача про досягнення граничного віку перебування в запасі у 2012 році спростовується статтею 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
З цих підстав постанова Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2026, оформлена довідкою № 2026-0305-1206-2353-3, та виданий на її підставі наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2026 № 229/М є протиправними, а вимоги про скасування наказу та про виключення позивача з поіменного списку призваних осіб підлягають задоволенню.
Водночас доводи позивача про застосування до нього фізичного примусу під час затримання та доставлення до ТЦК та СП підтверджені довідкою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 25.05.2026 № 237305-2026, а дії ІНФОРМАЦІЯ_4 в цій частині є протиправними з підстав, наведених вище.
Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо примусового затримання та доставлення позивача 05.03.2026, визнання протиправним та скасування наказу від 05.03.2026 № 229/М, а також покладення на відповідача-1 обов`язку виключити позивача з поіменного списку призваних осіб. Крім того, з підстав, наведених вище, суд, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить за межі позовних вимог і визнає протиправною та скасовує постанову Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.03.2026, оформлену довідкою № 2026-0305-1206-2353-3, про придатність позивача до військової служби.
У задоволенні позовних вимог у частині визнання протиправною постановки позивача на військовий облік та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити з підстав, наведених у відповідних розділах цього рішення.
Судовий збір розподілу не підлягає, оскільки позивач на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати.
Керуючись статтями 9, 77, 78, 139, 242– 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код: відсутній; місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо примусового затримання та доставлення ОСОБА_1 05.03.2026 для проходження військово-лікарської комісії.
Визнати протиправною та скасувати постанову Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.03.2026, оформлену довідкою № 2026-0305-1206-2353-3, про придатність ОСОБА_1 до військової служби.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.03.2026 № 229/М про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити ОСОБА_1 з поіменного списку військовозобов`язаних, призваних та направлених до військової частини НОМЕР_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон