Справа № 308/7235/25

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Наумової Н.В., за участі секретаря судового засідання Передерій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву  ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:
26.05.2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, за якою він просить:
-стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість у загальному розмірі 9 647 680,73 грн. (з яких: 8 299 980,00 грн – прострочена сума основного боргу; 86 638,15 грн. – три проценти річних від простроченої суми основного боргу за період з 20.10.2021 по 23.02.2022; 1 244 997,00 грн. – прострочена сума процентів за користування позикою за період з 19.07.2021 по 19.10.2021; 16 065,58 грн. – три проценти річних від простроченої суми процентів за користування позикою за період з 20.10.2021 по 23.02.2022);
-стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 
19 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали письмовий договір позики грошей, згідно пункту 1 якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 5 458 100,00 гривень 00 копійок, що за домовленістю сторін є еквівалентом за курсом Національного банку України на дату підписання цього договору 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США (суму позики), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 19 жовтня 2021 суму позики, розмір якої розраховується як еквівалент 200 000,00 доларів США в гривнях, згідно з курсом Національного банку України, що діятиме на день повернення. 
Пунктом 2 Договору підтверджено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем позичальнику в момент підписання цього договору, що підтверджується розпискою позичальника. 
Також Відповідач-1 склав та передав Позивачеві власноруч написану розписку від 19 липня 2021 року, в якій підтвердив отримання від Позивача грошових коштів у сумі, зазначеній у пункті 1 договору позики. Одночасно з цим, у розписці від 19 липня 2021 року Відповідачем-1 зазначено, що він зобов`язується повернути позикодавцю суму в розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на день повернення не пізніше 19 жовтня 2021 року. Зазначена розписка підтверджена особистим підписом Відповідача-1, що засвідчує достовірність викладеної в ній інформації та підтверджує взяті на себе зобов`язання. 
Відповідно до пунктів 5 та 12 Договору, виконання Позичальником свого зобов`язання за цим Договором по поверненню суми позики має бути здійснено готівкою 19 жовтня 2021 року в місті Ужгороді у приміщенні, де проживає Позикодавець або іншому місці, визначеному за попередньою домовленістю сторін, а у випадку дострокової вимоги Позикодавця – у місці визначеному у такій вимогі. 
Згідно пункту 8 Договору, строк дії Договору складає три місяці з моменту його підписання і закінчується 19 жовтня 2021 року, але до повного виконання Сторонами свої зобов`язань. 
У пункті 19 Договору стверджується, що цей Договір укладається дружини Позичальника – ОСОБА_3 , яка липня 2021 року за згодою написала власноруч у присутності Позикодавця – ОСОБА_1 в місці проживання Позикодавця. Вказана обставина підтверджується безпосередньо від руки написаною заявою згодою ОСОБА_3 від 19 липня 2021 року, згідно якої Відповідач-2 підтвердила, що «не заперечує проти укладення її чоловіком ОСОБА_2 договору позики на суму 5 458 100,00 гривень, що за домовленістю між сторонами Договору є еквівалентом за курсом Національного банку України на дату підписання цього договору 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США. …кошти позичаються на строк до 19.10.2021 р.». 
З огляду на викладене, позивач вважає, що сторони належним чином погодили всі істотні умови договору позики, зокрема щодо суми, порядку та строку повернення грошових коштів. Наявність письмової розписки, підписаної Позичальником, та письмової заяви-згоди дружини Позичальника підтверджує факт отримання Відповідачем-1 суми позики та прийняття відповідних зобов`язань з необхідності її повернення у строк до 19.10.2021 року. 
Всупереч умовам укладеного договору позики та порушуючи норми чинного законодавства України, позичальник, отримані у позику грошові кошти так і не повернув, через що починаючи з 20 жовтня 2021 року утворилася прострочена заборгованість в сумі еквівалентній 200 000 доларів США. Вказана сума простроченої заборгованості на дату подання позову залишається непогашеною, а тому підлягає стягненню у судовому порядку. 
Згідно з п. 7 Договору, за домовленістю сторін за кожен місяць користування грошовими коштами, вказаними в п.1 договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю 5 (п`ять) процентів від суми позики, яка буде наявна на дату сплати процентів, що становить на дату укладення договору еквівалент 10 000 (десять тисяч) доларів США у гривнях за офіційним курсом НБУ на дату сплати процентів.
В порушення наведеної умови Договору Відповідач-1 жодного разу проценти користування позиковими грошовими коштами не сплачував. Відтак враховуючи, що строк дії договору становить три місяці та був узгоджений сторонами до 19 жовтня 2021 року, а також з урахуванням положень пункту 7 договору, відповідно до якого встановлено обов`язок Позичальника сплачувати щомісяця Позикодавцю за кожен місяць користування грошовими коштами проценти в розмірі 5% від суми позики (місячний процентний платіж становить 10 000 доларів США), Позивач має законне право на стягнення у судовому порядку простроченої суми процентів за користування позиковими коштами, які нараховано за період строку дії договору позики, у загальній сумі еквівалентній 30 000,00 доларів США.
Оскільки відповідно до умов Договору кошти підлягають поверненню у національній валюті гривня, то, з врахуванням курсу НБУ встановленого на 23 травня 2025 року (41,4999 грн. за 1 долар США), відповідно до судового рішення сума заборгованості підлягає стягненню у валюті гривня в загальному розмірі 9 647 680,73 грн ., в т.ч.:
- 8 299 980,00 грн – прострочена сума основного боргу (тіло позики);
- 86 638,15 грн. – три проценти річних від простроченої суми основного боргу за період з 20.10.2021 по 23.02.2022;
- 1 244 997,00 грн. – прострочена сума процентів за користування позикою за період з 19.07.2021 по 19.10.2021; 
- 16 065,58 грн. – три проценти річних від простроченої суми процентів за користування позикою за період з 20.10.2021 по 23.02.2022.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2025 року головуючою суддею визначено суддю Наумову Н.В.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2025 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.
Згідно постанови Закарпатського апеляційного суду від 09.10.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович, задоволено, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2025 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.11.2025 року цивільну справу 308/7235/25 передано судді Наумовій Н.В.
За ухвалою від 27.11.2025 року відкрито провадження у справі № 308/7235/25 за позовною заявою позивача ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
За ухвалою від 08.12.2025 року, заяву представника позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович, про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі № 308/7235/25 задоволено. 
Вжито заходів забезпечення позову у цивільній справі № 308/7235/25, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ), і знаходяться у нього або інших осіб, в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 9 647 680,73 гривень.
Вжито заходів забезпечення позову у цивільній справі № 308/7235/25, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 ), і знаходяться у неї або інших осіб, в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 9 647 680,73 гривень.

За ухвалою від 06.03.2026 року судом було закрити підготовче провадження у справі № 308/7235/25 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача подав до суду заяву від 20.08.2026 року про розгляд справи за його відсутності, за якою позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. 
Перший відповідач до суду не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином. 
Другий відповідач до суду не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином. 

Судовий розгляд справи неодноразово відкладався задля забезпечення участі сторін та їх представників, останній раз судове засідання у справі було призначене на 15 год. 00 хв. 20.08.2026 року, однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 24.08.2026 року.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. 

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з Договору позики грошей від 19 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами п. 1 якого позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 5 458 100,00 гривень 00 копійок, що за домовленістю сторін є еквівалентом за курсом Національного банку України на дату підписання цього договору 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США (суму позики), а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві до 19 жовтня 2021 суму позики, розмір якої розраховується як еквівалент 200 000,00 доларів США в гривнях, згідно з курсом Національного банку України, що діятиме на день повернення. 
У пункті 2 Договору сторони також домовилися, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем позичальнику в момент підписання цього договору, що підтверджується розпискою позичальника. 
За домовленістю сторін за кожен місяць користування грошовими коштами, вказаними у п. 1 цього договору, позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю 5 (п`ять) процентів від суми позики, яка буде наявна на дату сплати процентів, що становить на дату укладення договору еквівалент 10 000 (десять тисяч) доларів США у гривнях за офіційним курсом НБУ на дату сплати процентів (п. 7 Договору).

Факт отримання позики ОСОБА_2 також підтверджується розпискою від 19 липня 2021 року, в якій він підтвердив отримання 19 липня 2021 року від Позивача грошових коштів у розмірі 5 481 100,00 гривень, що є еквівалентом 200 000,00 доларів США по курсу НБУ станом на 19.07.2021 року, які були передані у присутності їх дружин: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яку він зобов`язався повернути до 19 жовтня 2021 року. 

Відповідно до пунктів 5 та 12 Договору, виконання Позичальником свого зобов`язання за цим Договором по поверненню суми позики має бути здійснено готівкою 19 жовтня 2021 року в місті Ужгороді у приміщенні, де проживає Позикодавець або іншому місці, визначеному за попередньою домовленістю сторін, а у випадку дострокової вимоги Позикодавця – у місці визначеному у такій вимогі. 
Згідно пункту 8 Договору, строк дії Договору складає три місяці з моменту його підписання і закінчується 19 жовтня 2021 року, але до повного виконання Сторонами свої зобов`язань. 
У пункті 19 Договору стверджується, що цей Договір укладається за згодою дружини Позичальника – ОСОБА_3 , яка написана власноруч ІНФОРМАЦІЯ_1 у присутності позикодавця ОСОБА_1 в місті проживання позикодавця. 
На підтвердження цього положення договору, суду надана письмова заява - згода ОСОБА_3 від 19 липня 2021 року, за якою вона підтвердила, що не заперечує проти укладення її чоловіком ОСОБА_2 договору позики на суму 5 458 100,00 гривень, що за домовленістю між сторонами Договору є еквівалентом за курсом Національного банку України на дату підписання цього договору 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США.
Зазначені факти не спростовані відповідачами жодними доказами. 

Поняття та регулювання позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 Цивільного кодексу України (у редакції, яка діяла станом на 19 липня 2021 року, - дату укладення договору позики).
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.  Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.  Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.  До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. (ч. 1 ст. 207 ЦК).
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16.
У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
У постанові ВС від 22.02.2023 у справі № 638/5333/19 зазначено, що: «згідно зі ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, — незалежно від суми. Стаття 207 ЦК встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Згідно з ч.1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)».
Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
В постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц (ЄДРСРУ № 83836261) Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що між позивачем та першим відповідачем ОСОБА_2 внаслідок підписання письмового двостороннього договору позики грошей та одностороннього підписання першим відповідачем ОСОБА_2 розписки, виникли правовідносини позики грошових коштів. Факт отримання позики належним чином підтверджений розпискою від 19.07.2021 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
При цьому характер сімейних відносин не завжди дозволяє однозначно встановити, коли один із подружжя діє у власних інтересах, а коли – в інтересах сім`ї. Саме тому законодавством встановлено презумпцію спільності інтересів подружжя та сім`ї (ст. 60 СК України).
Ця презумпція може бути спростована в судовому порядку. Водночас саме на того з подружжя, хто заперечує спільний характер зобов`язання, покладається обов`язок довести, що отримані кошти не були використані в інтересах сім`ї (тобто спростувати презумпцію).
Друга відповідачка ОСОБА_3 надала письмову згоду за заявою від 19.07.2021 року на отримання чоловіком позики, однак не довела, що кошти були використані не в інтересах сім`ї. Тому вона є солідарним боржником за зобов`язанням щодо повернення позики.
У постанові КЦС ВС від 22 липня 2026 року у справі № 757/1863/25-ц (провадження № 61-859св26) наведений висновок про те, що особа, яка надала згоду на отримання другим із подружжя значної суми коштів у борг, має усвідомлювати правові наслідки виникнення солідарного зобов`язання. Якщо не доведено, що кошти були використані не в інтересах сім`ї, обов`язок щодо їх повернення покладається на обох із подружжя.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.09.2024 року у справі № 500/5194/16 (Провадження № 14-81цс24) навела наступні висновки щодо застосування норм права: відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами - резидентами. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).
Однак суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову та відповідна заява хоча б одного з відповідачів. 
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).
Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).
Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625ЦК України.
Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22).
Крім того, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не має зворотної дії в часі, не скасував можливість нарахувань за ст. 625 ЦК України у строк до 24 лютого 2022 року та не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину.
Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що факт отримання позики відповідачами підтверджений належними та допустимими доказами, відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають повному задоволенню у загальному розмірі 9 647 680,73 грн. (розрахунок судом перевірений за допомогою електронної системи Ліга Еліт), в т.ч.:
- 8 299 980,00 грн. – прострочена сума основного боргу (тіло позики);
- 1 244 997,00 грн. – прострочена сума процентів за користування позикою за період з 19.07.2021 по 19.10.2021; 
- 86 638,15 грн. – три проценти річних від простроченої суми основного боргу за період з 20.10.2021 по 23.02.2022;
- 16 065,58 грн. – три проценти річних від простроченої суми процентів за користування позикою за період з 20.10.2021 по 23.02.2022.

Оскільки відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, - у даному випадку з кожного з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 056,00 грн., що складає частину від загальної суми сплаченого судового збору 12 112,00 грн., оскільки його солідарне стягнення не передбачене діючим законодавством. 
За ухвалою від 08.12.2025 року, заяву представника позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович, про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі № 308/7235/25 задоволено. 
Вжито заходів забезпечення позову у цивільній справі № 308/7235/25, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ), і знаходяться у нього або інших осіб, в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 9 647 680,73 гривень.
Вжито заходів забезпечення позову у цивільній справі № 308/7235/25, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 ), і знаходяться у неї або інших осіб, в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 9 647 680,73 гривень.
Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Жодних клопотань від учасників справи про скасування заходів забезпечення до суду не надходило, відтак суд не вбачає підстав задля їх скасування. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 202, 207, 254, 509, 525, 526, 533, 545, 610, 625, 626-628, 638, 640, 1046-1049 ЦК України, статями 2, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 158, 263 -265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -
У ХВ АЛ ИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити повністю. 

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , заборгованість за договором позики грошей від 19 липня 2021 року у загальному розмірі 9 647 680,73 грн. (Дев`ять мільйонів шістсот сорок сім тисяч шістсот вісімдесят гривень 73 копійки), з яких: 8 299 980,00 грн – прострочена сума основного боргу; 1 244 997,00 грн. – прострочена сума процентів за користування позикою за період з 19.07.2021 по 19.10.2021; 86 638,15 грн. – три проценти річних від простроченої суми основного боргу за період з 20.10.2021 по 23.02.2022; 16 065,58 грн. – три проценти річних від простроченої суми процентів за користування позикою за період з 20.10.2021 по 23.02.2022.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати із сплати судового збору у розмірі 6 056,00 грн. (Шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок). 

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати із сплати судового збору у розмірі 6 056,00 грн. (Шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок). 

Позивач:  ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Перший відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_4 .

Другий відповідач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.  Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення – 25.08.2026 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду         Н.В. Наумова