Справа № 215/7955/24 
2/215/206/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі головуючого, судді - Квятковського Я.А. 
за участю секретаря - Зуб А.С. 
представників позивача - Рабко Т.О.
відповідача - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,  

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 товариство звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 29 118 грн. та судові витрати. 
Позивач позов обґрунтовує тим, що 29.02.2024 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. ухвалив рішення, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ЦГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Вказаним рішенням стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 290 000 грн. 
25.09.2024 Дніпровський апеляційний суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу ПрАТ «ЦГЗК» залишено без задоволення. Рішення суду набрало законної сили 25.09.2024. 
26.09.2024 на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення для добровільного виконання рішення суду. 01.10.2024 вказане повідомлення вручено ОСОБА_1 
18.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця Макушева Є.П. щодо стягнення з ПрАТ «ЦГЗК» моральної шкоди за рішенням суду в примусовому порядку. 
21.10.2024 постановою ВП № 76348168 було відкрито виконавче провадження. Відповідно до інформаційного повідомлення про платіжну операцію за платіжною інструкцією стягувача №JBKLOALOA5O0A3.1 Від 21 жовтня 2024 з рахунку ПрАТ «ЦГЗК» в примусовому порядку було списано 319118 грн. 
ПрАТ «ЦГЗК» вважає, що поведінка ОСОБА_1 в рамках цивільно правових відносинах була недобросовісною та суперечливою, бо вона з обного боку намагалася стягнути суму відшкодування моральної шкоди через суд, а з іншого боку вчиняла бездіяльність з метою ухилення від отримання цієї компенсації, штучно створюючи ситуацію, в якій таке відшкодування за рішенням суду стало б можливим лише за умови додаткових витрат з боку ПрАТ «ЦГЗК» пов`язаних з примусового виконання рішення суду. 
Через зловживання правом на примусове виконання рішення та через поведінку, що суперечить загальним принципам цивільного законодавства, ОСОБА_1 штучно створила ситуацію, внаслідок якої ПрАТ «ЦГЗК» було спричинено майнову шкоду у вигляді стягнення 29000 грн. основної винагороди приватного виконавця та 118 грн. мінімальних витрат приватного виконавця, яку ПрАТ «ЦГЗК» просить відшкодувати за її рахунок.

Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі з повідомленям сторін.
Ухвалою суду від 02.04.2026 визнано обовязковою явку відповідача. 
Не погоджуючись із позовом ПрАТ «ЦГЗК» відповідачка подала до суду відзив, де вказувала, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між матеріальними збитками позивача та її діями, яка не відмовлялась надавати реквізити банківського рахунку, а виконувала свої обов`язки відповідно до процесуальних вимог. Так позивач звертався до з проханням надати банківські реквізити через засоби, не передбачені законодавством, що не забезпечувало належний рівень безпеки передачі такої інформації. Вказувала, що її право на примусове виконання рішення суду визначено законом, чим вона й скористалась, а виконання судового рішення не може ставитися у залежність від добровільного надання банківських реквізитів стягувачу. Так рішення суду було виконано через приватного виконавця, тому вона не може нести відповідальність за сумлінне виконання нею закону. Крім того позивач не надав доказів на підтвердження наявності матеріальних збитків, які виникли через протиправні її дій, оскільки неподання банківських реквізитів не є дією, яка за законом визнається винною. ОСОБА_1 добровільно обрала шлях виконання рішення суду через приватного виконавця, тому ці витрати не є збитками, що підлягають відшкодуванню. Враховуючи викладене, просила суд відмовити ПрАТ «ЦГЗК» у задоволенні позовних вимог. 
Розгляд справи неодноразово відкладався, у тому числі на 01.07.2026.
У судовому засіданні представник позивача вказував, що поведінка відповідачки не відповідала принципу добросовісності та розумності, а також принципу заборони суперечливої поведінки, оскільки ПрАТ «ЦГЗК» був готовий добровільно виконати рішення суду, відповідачка не була позбавлена права направити довідку з реквізитами її банківського рахунку поштовим відправленням, хоча приватному виконавцеві банківські реквізити вона надала на руки. Зауважував, що можливість добровільного виконання рішення суду ПрАТ «ЦГЗК» за відсутності банківських реквізитів ОСОБА_1 відсутня. Позивачем було вжито всіх можливих законних заходів для отримання банківських реквізитів відповідачки, проте внаслідок усвідомленого наміру відповідачки та її представниці завдати позивачу збитків, рішення було спрямоване до примусового виконання. Просив суд задовольнити позов.
Відповідачка в судовому засіданні заперечувала щодо позову. Вказувала, що діяла через свого представника, так як необізнана у приписах законодавства.  

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд встанови такі обставини і правовідносини.
Так, рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29.02.2024частково задоволено позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ЦГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Вказаним рішенням стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 290 000 грн., а.с. 5-7.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.09.2024 апеляційну скаргу ПрАТ «ЦГЗК» залишено без задоволення. Рішення суду набрало законної сили 25.09.2024, а.с. 8-11. Під час судового розгляду справи, апеляційного провадження представником ПрАТ подавались клопотання про надання реквізитів банківського рахунку ОСОБА_1 для добровільного відшкодування шкоди.
26.09.2024 представником ПрАТ «ЦГЗК» надсилалось поштою повідомлення ОСОБА_1 щодо добровільного виконання рішення суду по справі № 215/7955/24 з проханням надати банківські реквізити рахунків відповідачки, а.с.26.
17.10.2024 стягувачу ОСОБА_1 видано виконавчий лист по справі № 215/7955/24, який 21.10.2024 був пред`явлений до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Макушеву Є.П., разом із довідкою АТ «ПУМБ» про реквізити поточного рахунку ОСОБА_1  для здійснення переказу сум відшкодування моральної шкоди на її користь, а.с.29-34. 
21.10.2024 приватним виконавцем на виконання виконавчого листа по справі № 215/7955/24 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76348168 про стягнення з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 290 000 грн., а.с. 34
Крім того приватним виконавцем 21.10.2024 винесено постанову в рамках ВП № 76348168 про стягнення з відповідача на користь приватного виконавця основної винагороди в розмірі 29 000 грн., а також постанову про стягнення з відповідача на користь приватного виконавця мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 118 грн., а.с.35-36,37
Також 21.10.2024 за розпорядженням приватного виконавця на підставі платіжної інструкції № №JBKLOALOA5O0A3.1 від 21.10.2024 АТ «ПУМБ» було здійснено примусове списання грошових коштів в сумі 319 118 грн. з поточного рахунку ПрАТ «ЦГЗК», що підтверджується повідомленням АТ «ПУМБ» про платіжну операцію за платіжною інструкцією стягувача від 21.10.2024 та постановою про закінчення виконавчого провадження № 76348168 від 21.10.2024, а.с. 38,39.

Оцінка суду.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, ст.4 ЦПК України.
Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, матеріальної шкоди, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Відповідно до ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Однією із засад виконавчого провадження є диспозитивність, згідно якої особа може вільно та на власний розсуд розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами .
Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Одночасно з виконавчим документом стягувач подає заяву, в якій зазначаються:1) реквізити рахунку в банку, іншій фінансовій установі, небанківського надавача платіжних послуг;2) прізвище, ім`я, по батькові стягувача, реквізити документа, що посвідчує його особу, ст.7 Закону України "Про виконавче провадження".
Із аналізу вказаних положень Закону і ст.19 Закону випливає, що стягувач має право , а не обовязок звернутись до боржника про виконання рішення і надати реквізити свого банківського рахунку.  
Згідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу (ст.19 Закону).
Як випливає зі змісту ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода, яка складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді, зокрема, відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, який встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Так приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім стягнення аліментів).
Згідно п. 12 Порядку виплати винагороди державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 8 вересня 2016 року (зі змінами), розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10% суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Отже, обов`язок сплачувати винагороду приватному виконавцю є законодавчо визначеним регулюванням примусового виконання рішення суду, тому не може вважатись неправомірними діями ОСОБА_1 .
При цьому, примусове виконання рішення через приватного виконавця є передбаченим законом способом виконання судових рішень і не може кваліфікуватися як зловживання правом.
Тому у даному випадку відсутня протиправна бездіяльність відповідача, а відтак і відсутні підстави для стягнення шкоди.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог і про необхідність відмови в позові.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.4-5,13,19,76-81,89, 133-141, 258-259,263,265 ЦПК, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди -відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», місцезнаходження за адресою: 50066, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, ЄДРПОУ 00190977.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн – НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 06.07.2026.

СУДДЯ: