Справа № 727/11918/26 
Провадження № 1-кп/727/513/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду у судовому засіданні, кримінальне провадження, зареєстроване 03 серпня 2026 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12026263020000602, по обвинуваченню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки смт. Козелець Козелецького району Чернігівської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно непрацюючої, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей, незаміжньої, раніше не судимої, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесла своїй малолітній доньці, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , один удар правою рукою в область біля лівого ока.
Внаслідок вказаних умисних протиправних дій ОСОБА_3 , малолітній потерпілій ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівої навколо-очної ділянки, які, згідно з висновком судово-медичного експерта, відносяться до легких тілесних ушкоджень. 
Прокурор в порядку статті 302 КПК України звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акта щодо вчиненого ОСОБА_3 кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Клопотання мотивовано тим, що обвинувачена беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, надала письмову згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за її відсутності. 
Законний представник потерпілої малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 - головний спеціаліст-юрист відділу соціального та правового захисту дітей служби у справах дітей міської ради ОСОБА_5 - також, діючи в інтересах дитини, подав заяву про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового засідання. В заяві зазначив, що він погоджується із встановленими обставинами під час досудового розслідування, йому роз`яснено зміст встановлених в результаті досудового розслідування обставин, а також те, що відповідно до частини 2 статті 302 КПК України, в разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Обвинувачена ОСОБА_3 подала заяву про визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. Заява обвинуваченої складена та підписана за участю її захисника - адвоката ОСОБА_6 . Вказаною заявою ОСОБА_3 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та погодилася зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті. 
За результатами розгляду обвинувального акта судом встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнала свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і погоджується з розглядом обвинувального акта за її відсутності. Законний представник потерпілої малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 - головний спеціаліст-юрист відділу соціального та правового захисту дітей служби у справах дітей міської ради ОСОБА_5 - діючи в інтересах дитини, також не заперечував щодо розгляду обвинувального акта в спрощеному провадженні. 
Прокурором спрямовано до суду обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження,зареєстрованого 03 серпня 2026 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12026263020000602 з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Відповідно до частин 2, 3 статті 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень параграфа 1 Глави 30 КПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 4 статті 107 КПК України не здійснювалася. 
На підставі частини 2 статті 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що викладені в обвинувальному акті діяння мали місце і містять склад кримінального правопорушення та кваліфікує дії ОСОБА_3 за частиною 1 статті 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження. 
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд бере до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
У постанові від 14.06.2018 (справа №760/115405/16-к) Верховний Суд зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, рішення від 12.04.2012 у справі «Довженко проти України» (Заява № 36650/03)), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 (справа №756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Верховний Суд також зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 виду та міри покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України відноситься до проступків, а також відомості про особу обвинуваченої, зокрема, те, що вона раніше не судима, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, на обліку у лікаря-психіатра - не перебуває, не працює, має на утриманні трьох малолітніх дітей. 
Суд також враховує, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася. Наведені обставини, на підставі статті 66 КК України, суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої.
Обставиною, яку суд на підставі статті 67 КК України визнає, як обтяжуючу, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та ставлення обвинуваченої до вчиненого, відсутність тяжких наслідків, беручи до уваги те, що обвинувачена раніше несудима та разом з тим, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є суб`єктом, на якого поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, вчинила кримінальне правопорушення щодо малолітньої дитини, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді штрафу в розмірі, встановленому в межах санкції частини 1 статті 125 КК України.
Так, приписами частини 2 статті 76 КК України визначено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу. 
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 91-1 КК України визначено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки, як, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Суд враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер, оскільки домашнє насильство починається з «незначних дрібниць», а потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти. 
У даному кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до пункту 5 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є суб`єктом, на якого поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству та вчинила кримінальне правопорушення щодо малолітньої дитини.
Програма для кривдника це комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству»).
Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.
Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.
Вказані висновки суду узгоджуються із правовими висновками ККС у складі ВС, які викладені в постановах від 25.06.2024 (справа №167/871/23) та 07.08.2024 (справа №161/17404/23).
З огляду на наведене суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 народження обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників.
Таке покарання є необхідним та буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню - відсутні. 
Цивільний позов - не пред`являвся.
Керуючись статтями 100, 302, 368-371, 373, 374, 381, 382, 393-395 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят грн 00 коп).

На підставі пункту 5 частини 1, частини 3 статті 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників на строк 1 (один) місяць.

Речовий доказ: відеозаписи файлів «export-3hpmz», «export-5mbeo» та«export-eygmx», які збережені на носії інформації - оптичний диск «DVD-R» - залишити в матеріалах кримінального провадження. 

Відповідно до частини 4 статті 382 КПК України копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя          ОСОБА_1