ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року   Справа № 902/157/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Мельник О.В. ,  суддя Гудак А.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника позивачів - адвоката Левченка А.О. про ухвалення додаткового рішення у справі №902/157/26
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
до Вінницької міської ради
про стягнення 380 215,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23 квітня 2026 року у справі №902/157/26 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Вінницької міської ради про стягнення 380215,00 грн задоволено. Стягнуто з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 95 053, 75 грн та 2 422, 40 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 95 053, 75 грн та 2 422, 40 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 95 053, 75 грн та 2 422, 40 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 95 053, 75 грн та 2 422, 40 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 18 травня 2026 року у справі №902/157/26 стягнуто з Вінницької міської ради витрати на правничу допомогу: на користь ОСОБА_1 4 000,00 грн; на користь ОСОБА_2 4000,00 грн; на користь ОСОБА_4 3 200,00 грн; ОСОБА_3 4000,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятими судом першої інстанції рішеннями, Вінницька міська рада звернулась до Північно-західного апеляцйного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просила рішення та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 18 травня 2026 року у справі №902/157/26 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, а в задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі.
Постановою Північно-західного апеляцйного господарського суду від 09.07.2026 апеляційну скаргу Вінницької міської ради залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 23 квітня 2026 року та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 18 травня 2026 року у справі №902/157/26 залишено без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд стягнути з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 та на користь ОСОБА_4 по 5 000,00 грн відшкодування витрат на правничу допомогу.
До відзиву додано копії договору №1 про надання правничої допомоги від 09.06.2026, договору №4 про надання правничої допомоги від 09.06.2026, платіжних інструкцій від 11.06.2026.
Відповідач подав заперечення на заяву позивача та просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
У вказаних запереченнях відповідач зазначив, що обсяг послуг, наданих адвокатом Левченком А.О. у суді апеляційної інстанції, не відповідає критерію реальності таких витрат, не є належним чином обґрунтованим та є завищеним з огляду на обсяг фактично наданих послуг, складність справи, кількість часу, витраченого на їх надання, а також співмірність між обсягом виконаної роботи та часом, витраченим адвокатом.
14.07.2026 у строк, визначений частиною 8 статті 129 ГПК України, позивач подав заяву про ухвалення додтакового рішення, в якій просив суд стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу, на підтвердження чого додав копії Актів приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 09.07.2026.
Відповідно до частин 1, 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2026 прийнято до розгляду заяву представника позивачів - адвоката Левченка А.О. про ухвалення додаткового рішення у справі №902/157/26, а також повідомлено сторін про розгляд заяви представника позивачів про ухвалення додаткового рішення у справі №902/157/26 без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву представника позивачів 1, 4 про ухвалення додаткового рішення у справі №902/157/26, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Зі змісту відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що представник позивачів 1, 4 визначив до стягнення з відповідача по 5 000,00 грн на користь Ларіної О.А. та Ларіної С.Р. (загалом 10 000 грн) на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи копії договорів №№ 1, 4 про надання правничої допомоги від 09.06.2026, платіжні інструкції від 11.06.2026, Актів приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 09.07.2026.
Дослідивши подані представником позивачів докази, колегією суддів встановлено, що 09.06.2026 між Адвокатським бюро "Артем Левченко" (Адвокатським бюро) та Ларіною Оленою Анатоліївною (клієнт) укладено договір №1 про надання правничої допомоги. Також 09.06.2026 між Адвокатським бюро "Артем Левченко" та Ларіною Софією Романівною (клієнт) укладено договір №4 про надання правничої допомоги. 
Предметом даних договорів є надання Адвокатським бюро, в особі адвоката Левченка Артема Олександровича, усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту обумовленої цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Адвокатському бюро в розмірі та в строк погоджені між сторонами цим договором.
Згідно Розділу 2 договорів Адвокатське бюро, в особі адвоката Левченка Артема Олександровича, на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної правничої допомоги: надання правової інформації, консультації та роз`яснення з правових питань, підготовка та подача до Північно-західного апеляційного господарського суду в інтересах клієнта відзиву на апеляційну скаргу Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 23 квітня 2026 року у справі №902/157/26, представництво інтересів клієнта у Північно-західному апеляційному господарському суді
Гонорар за даним договором становить: 5 000 гривень 00 коп. за надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань у справі №902/157/26, підготовка та подача до суду відзиву на апеляційну скаргу (пункт 6.1 договорів).
Згідно Актів наданих послуг від 09.07.2026 сторони погодили, що Адвокатським бюро з 09.06.2026 по 09.07.2026 (включно), виконано такі роботи (надано послуги): 
- надання правової інформації, консультації та роз`яснення з правових питань;
- підготовка та подача до суду апеляційної інстанції в інтересах клієнта відзивів на апеляційні скарги;
- представництво інтересів клієнта у суді апеляційної інстанції.
Загальна вартість послуг Адвокатського бюро за договором №1 про надання правничої допомоги від 09 червня 2026 року, яку клієнт сплатив адвокатському бюро, складає 5 000 гривень 00 коп. 
Загальна вартість послуг Адвокатського бюро за договором №4 про надання правничої допомоги від 09 червня 2026 року, яку клієнт сплатив адвокатському бюро, складає 5 000 гривень 00 коп. 
Акти підписано сторонами без претензій і зауважень.
Вказані матеріали є належними доказами того, що позивачам 1, 4 надано професійну правничу допомогу у даній справі у суді апеляційної інстанції адвокатом Левченком А.О. згідно відповідного договору, що в силу статті 126 ГПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви та необхідність відшкодування позивачам понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Законом України "Про адвокатуру та адвокатську дільність" передбачено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську дільність").
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12).
У постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
У постанові від 20.11.2020 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/13071/19 звернуто увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу "pacta sunt servanda" та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому устатті 43 Конституції України.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Отже, у даній справі вартість правових послуг, що надаються замовникам встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивачів часу, а отже, розмір витрат є визначеним, та становить по 5 000,00 грн кожному з позивачів 1, 4.
Водночас, проаналізувавши подані представником позивачів 1, 4 на підтвердження понесених витрат документи, доводи заяви про їх розподіл, а також оцінивши співмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених Ларіною О.А. та ОСОБА_4 у розмірі по 5 000,00 грн кожною, зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), їх необхідністю та значенням для розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить із критеріїв реальності, розумності, обґрунтованості та пропорційності таких витрат до предмета спору, про що зазначено, зокрема, у пункті 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
При цьому Верховний Суд у своїй практиці звертає увагу, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд, зокрема, враховує, чи змінювалася правова позиція сторін у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, чи потребувала справа від адвоката опрацювання додаткових джерел права, спеціального законодавства, що регулює спірні правовідносини, аналізу нових документів і доводів, наведених іншою стороною, а також інші обставини, що впливають на обсяг та складність виконаної правничої допомоги (подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги обсяг та зміст підготовлених і поданих адвокатом процесуальних документів, їх значення для розгляду справи в апеляційному суді, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи та фактичним обсягом наданої правничої допомоги, не відповідає критерію розумності, а його стягнення у повному обсязі покладало б на іншу сторону надмірний тягар, що не узгоджується із засадами справедливого розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання про розмір витрат, що підлягають відшкодуванню, колегія суддів насамперед враховує характер та обсяг наданої адвокатом правничої допомоги саме на стадії апеляційного перегляду справи. 
Так, під час апеляційного перегляду представником позивачів 1, 4 фактично було підготовлено один процесуальний документ - відзиви на апеляційні скарги (на основне рішення і на додаткове рішення), які стосуються захисту прав та інтересів двох позивачів і ґрунтуються переважно на правовій позиції, сформованій під час розгляду справи судом першої інстанції, а значна частина наведених у відзиві доводів повторює обставини, правові аргументи та нормативне обґрунтування, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та наведені у рішенні суду. Крім того, апеляційне провадження не було пов`язане зі збиранням нових доказів, підготовкою значної кількості процесуальних документів або виконанням інших процесуальних дій, які б свідчили про істотний обсяг правничої допомоги саме на стадії апеляційного перегляду справи.
Колегія суддів також враховує, що зазначені в актах наданих послуг від 09.07.2026 роботи, а саме: "надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань" і "підготовка та подання до суду апеляційної інстанції відзивів на апеляційні скарги", не є самостійними та відокремленими видами правничої допомоги. Хоча надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" є самостійним видом адвокатської діяльності, у даному випадку такі дії не мають самостійного правового значення, а були невід`ємною складовою підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу. Відтак їх окреме виділення в акті наданих послуг не свідчить про надання окремої правничої допомоги, а є деталізацією етапів виконання однієї послуги - підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу.
З огляду на викладене, керуючись принципами розумності, співмірності, необхідності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтованими та такими, що підлягають покладенню на відповідача, є витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5 000,00 грн, тобто по 2 500,00 грн на користь кожного з позивачів 1 та 4, в інтересах яких заявлено відповідну вимогу. Саме такий розмір, на переконання суду, відповідає фактичному обсягу наданої адвокатом правничої допомоги на стадії апеляційного перегляду справи, є розумним, співмірним складності справи та забезпечує справедливий баланс між правом сторони на відшкодування понесених нею витрат і недопущенням покладення на іншу сторону надмірного фінансового тягаря.
У решті заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме у розмірі по 2 500,00 грн кожному із зазначених позивачів, слід відмовити.
При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої механізм компенсації витрат на професійну правничу допомогу не може використовуватися як спосіб безпідставного збагачення сторони або як засіб покарання іншого учасника процесу за його процесуальну поведінку, оскільки таке стягнення не відповідатиме легітимній меті та процесуальній природі інституту розподілу судових витрат, визначеного положеннями Господарського процесуального кодексу України (подібні висновки викладені у додаткових постановах Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №908/314/18, від 12.12.2024 у справі №920/882/23 (920/234/19), від 26.11.2024 у справі №922/1792/24 та від 19.11.2024 у справі №873/103/24).
Колегія суддів також враховує усталену практику Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд не пов`язаний умовами договору про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом і клієнтом, а повинен оцінити, чи були відповідні витрати фактично понесені, чи були вони необхідними для захисту прав сторони та чи відповідає їх розмір критеріям розумності і співмірності. Водночас зменшення судом розміру витрат, що підлягають компенсації за рахунок іншої сторони, не є втручанням у договірні відносини між клієнтом та адвокатом і не змінює змісту чи обсягу їх взаємних прав та обов`язків за договором про надання правничої допомоги. Обов`язок клієнта виконати умови такого договору зберігається незалежно від того, у якому розмірі суд покладає відповідні витрати на іншу сторону спору. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/20792/20, від 30.05.2022 у справі №904/7347/21, від 14.06.2022 у справі №904/4876/21 та від 22.06.2022 у справі №904/7334/21.
Щодо заперечень відповідача колегія суддів зазначає, що, посилаючись на завищеність та необґрунтованість заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідач обмежився лише загальними твердженнями. При цьому він не навів конкретних доводів щодо того, який саме розмір витрат, на його думку, є співмірним та обґрунтованим, не зазначив критеріїв, за якими такий розмір мав би визначатися, не здійснив відповідного розрахунку та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень. За таких обставин наведені відповідачем заперечення є декларативними, а тому самі по собі не можуть бути достатньою підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись статтями 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву представника позивачів - адвоката Левченка А.О. про ухвалення додаткового рішення у справі №902/157/26 задовольнити частково.
2. Стягнути з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 2 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Стягнути з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_4 2 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
В решті заяви відмовити.
3. Господарському суду Вінницької області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.
4. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Головуюча суддя Кульчій І.М. 

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Гудак А.В.