Справа № 725/4281/26
Провадження № 2/727/2829/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року м. Чернівці 
Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі: 
головуючого судді Дубець О.С. 
за участю секретаря судового засідання Чебуришкіної Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду в м. Чернівців за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи
ТОВ «ФК «ЕЙС»» звернулось до Чернівецького районного суд м. Чернівців із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 114872,05 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правову допомогу в сумі 7000,00 грн.
Ухвалою Чернівецького районного суд м. Чернівців від 18 травня 2026 року справа передана за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Чернівців.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 15 червня 2026 року відкрито провадження у справі. Суд вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Відповідачу наданий строк для подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву.
Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідачки не надійшло. 
Ухвалою суду від 15 червня 2026 року судом задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Від представника відповідача - адвоката Калініна С.К. - надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС»» у повному обсязі. 
Представниця позивача - адвокатка Сахарова О.І. - подала відповідь на відзив в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В судове засідання учасники справи не з`явились. У відповідності до частини 3 статті 211 ЦПК України скористались своїм правом та заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів.

Стислий виклад позиції позивача
Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» обґрунтовані такими доводами
27.11.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 117816106 на суму 15050,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису та підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора RBNY-3448. 
На виконання умов кредитного договору первісний кредитор 27.11.2023 надав відповідачу на банківську картку грошові кошти у розмірі 15050,00 грн. Надалі сума кредиту була збільшена, у зв`язку з чим загальний розмір кредиту становив 23300,00 грн.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання вказаного договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 273 від 27.02.2024 до договору, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги, зокрема, до відповідача.
31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання вказаного договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 1 від 31.07.2024 до договору, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги, зокрема, до відповідача.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги, зокрема, до відповідача.
Відповідно до реєстру боржників №Б/Н від 15.07.2025 до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 114872,05 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 23299,19 грн; заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 91572,86 грн.
Від представника відповідача - адвоката Калініна С.К. - надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн. 
В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивачем не надано належних доказів переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому - до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС», оскільки відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують оплату за договорами факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, № 31/0724-01 від 31.07.2024 та № 15/07/25-Е від 15.07.2025. 
Також зазначив, що за кредитним договором № 117816106 від 27.11.2023 строк користування кредитом становив 30 днів, тобто до 27.12.2023, а позивач безпідставно нарахував проценти після спливу цього строку. Представник відповідача вказував, що для продовження строку кредитування відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 договору позичальник повинен був сплатити 3205,80 грн нарахованих процентів та оформити пролонгацію через Особистий кабінет, однак докази виконання відповідачем таких дій, як і докази активації кредитодавцем функції продовження строку кредитування, матеріали справи не містять.
Крім того, зазначав, що позивачем не доведено отримання відповідачем другого траншу кредиту в сумі 8250,00 грн у порядку, визначеному договором, оскільки відсутні докази звернення відповідача через Особистий кабінет із заявою про його отримання. 
Також представник відповідача вказував, що положення договору щодо нарахування процентів за ставками 1,42 % та 2,98 % на день після закінчення дисконтного періоду суперечать вимогам цивільного законодавства та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити повністю, а понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу покласти на позивача.
У відповіді на відзив представниця позивача зазначила, що доводи представника відповідача є безпідставними, а перехід права вимоги за кредитним договором № 117816106 від 27.11.2023 до ТОВ «ФК «ЕЙС»» належним чином підтверджується договорами факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, № 31/0724-01 від 31.07.2024 та № 15/07/25-Е від 15.07.2025, витягами з реєстрів прав вимоги, актами приймання-передачі, актами звірки, платіжними інструкціями та іншими письмовими доказами. Зазначала, що договори факторингу укладені відповідно до вимог чинного законодавства, витяги з реєстрів є належними доказами переходу права вимоги, а правомірність такого переходу підтверджується правовими висновками Верховного Суду.
Також представниця позивача вказала, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами кредитного договору, Правилами кредитування та Паспортом споживчого кредиту, а проценти нараховувалися відповідно до умов кредитного договору за ставками 0,71 %, 1,42 % та 2,98 % на день, залежно від періоду користування кредитом. 
Крім того, відповідач частково погасив заборгованість, сплативши 23.12.2023 - 0,81 грн у рахунок погашення тіла кредиту та 4301,19 грн у рахунок погашення процентів, та 25.01.2024 - 315,00 грн у рахунок сплати процентів. 
Зазначала, що після переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»», а в подальшому - до ТОВ «ФК «ЕЙС»», нарахування процентів за кредитним договором не здійснювалося. 
Станом на день звернення із позовом до суду заборгованість відповідача становить 114872,05 грн, з яких 23299,19 грн - заборгованість за тілом кредиту та 91572,86 грн - заборгованість за процентами. 

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом
Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 
Судом встановлено, що 27.11.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 117816106 (далі - договір) у формі електронного документу, який підписано ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора - RBNY-3448. 
Відповідно до п. 2.1 договору Кредитодавець зобов`язався надати Позичальникові Кредит суму 15050,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». 
Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 15050,00 грн 27.11.2023, що є датою надання Кредиту (п.2.3. договору).
Відповідно до п. 2.4. договору другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором.
Пунктом 2.5. договору визначено, що загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору.
Згідно з п.3.1. договору позичальнику надається дисконтний період користування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінетів, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п.3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Відповідно до п. 3.2. договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Згідно з п.7.1. договору, рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 27.12.2023, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником.
Проценти за договором сплачуються в наступному порядку: протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору; після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (п.7.4., 7.4.1, 7.4.2 договору).
Відповідно до п. 7.3 договору кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 27.12.2028.
Відповідно до п.7.5. договору позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час. У разі часткового повернення суми кредиту, сума до сплати за договором перераховується. З актуальною сумою до сплати позичальник має можливість ознайомитись в особистому кабінеті.
Відповідно до п. 8.2 договору процентні ставки за Договором є фіксованими і не підлягають зміні Кредитодавцем в односторонньому прядку в сторону погіршення для позичальника. Загальні витрати за Договором та загальні витрати Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки Позичальника і прораховується в порядку описаного в Договорі.
Відповідно до п. 8.3 договору, протягом Дисконтного періоду кредитування зобов`язання Позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування Кредитом визначають наступним чином: 8.3.1. За період від дати видачі Кредиту до 27.12.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 259,15 (двісті п`ятдесят дев`ять цілих п`ятнадцять сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,71 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі - Дисконтна процентна ставка); 8.3.2. У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 27.12.2023 р. проценти нараховуються за ставкою 516,71 (п`ятсот шістнадцять цілих сімдесят одна сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,42 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі - Індивідуальна процента ставка). 
Відповідно до п. 8.4 договору, після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Згідно з п.14.1 договору, невід`ємною частиною договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua.
Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підписів сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п.14.2. договору).
Довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджується, що ОСОБА_1 за договором № 117816106 від 27.11.2023 отримав кредит у сумі 15050,00 грн строком на 30 (тридцять) днів з процентною ставкою 2,10% в день. Також довідкою підтверджується укладення 27.11.2023 додаткової угоди про збільшення суми кредиту на 8250,00 грн.
Виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» своїх зобов`язань за кредитним договором підтверджується платіжними документами, відповідно до яких на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було зараховано грошові кошти: 27.11.2023 - 15050,00 грн та 27.11.2023 - 8250,00 грн. 
Судом встановлено, що відповідно до листа, наданого АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-27904 від 27.06.2026, ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 є клієнтом банку. На його ім`я відкрито банківську картку № НОМЕР_3 до рахунку НОМЕР_4 . Згідно з наданою банком інформацією, на зазначений рахунок у період з 27.11.2023 по 02.12.2023 було зараховано грошові кошти в сумі 8250,00 грн та 15050,00 грн. При здійсненні вказаних операцій було зазначено номер телефону НОМЕР_5 .
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за кредитним договором № 117816106 від 27.11.2023, заборгованість ОСОБА_1 станом на 27.02.2024 становила 57 243,49 грн, з яких 23 299,19 грн - заборгованість за тілом кредиту та 33 944,30 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Загальна сума нарахованих процентів становила 38 560,49 грн, з яких відповідачем сплачено 4 617,00 грн. Відповідно до даного розрахунку остання оплата в рахунок погашення заборгованості була здійснена відповідачем 25.01.2024.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 117816106 від 27.11.2023 станом на 31.07.2024 становить 114872,05 грн, яка складається з: 23299,19 грн - заборгованість за тілом кредиту та 91572,86 грн - заборгованості за відсотками.
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу №28/1118-01 за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених договором.
28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди п. 8.2 договору викласти в такій редакції: «8.2. строк дії договору починає перебіг у момент визначений у п.8.1. договору та закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором».
31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції (договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року) та продовжити строк дії договору до 31.12.2021 включно.
31.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно.
31.12.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2023 включно.
31.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою сторони домовилися продовжити строк дії договору до 31.12.2024, у зв`язку з чим погодили внести зміни до п.8.2 договору, змінивши в ньому попередню дату новою - «31.12.2024».
18.05.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно з реєстром прав вимоги № 273 від 27.02.2024.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 273 від 27.02.2024 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №117816106 від 27.11.2023 у сумі 57 243,49 грн, яка складається з: 23299,19 грн - заборгованість по основному боргу; 33944,30грн - заборгованість за відсотками та 10950,62 грн - сума фінансування.
31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №31/0724-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а останнє зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №1 від 31.07.2024 ТОВ «Таліон Плюс» відступило та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №117816106 від 27.11.2023 в сумі 114872,05 грн, яка складається з: 23299,19 грн - заборгованість за тілом кредиту та 91572,86 грн - заборгованості за відсотками.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №15/07/25-Е, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Відповідно до реєстру боржників б/н від 15.07.2025 до Договору факторингу № 15/07/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 114872,05 грн, яка складається з: 23299,19 грн - заборгованість основному боргу та 91572,86 грн - заборгованість за відсотками та 1164,96 грн - сума фінансування. 
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №117816106 від 27.11.2023 заборгованості ОСОБА_1 станом на 26.12.2025 (включно) становить 114872,05 грн, яка складається з: 23299,19 грн - заборгованість основному боргу та 91572,86 грн - заборгованість за відсотками.
З урахуванням наведеного судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС»» заборгованості за кредитним Договором №117816106 від 27.11.2023, укладеним в електронній формі, яка складається із заборгованості по кредиту та заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам. 

Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду 
Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Щодо визнання договору укладеними 
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частина друга статті 639 ЦК України визначає, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 27.11.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 117816106 в електронній формі шляхом підписання такого відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - RBNY-3448, який був надісланий на номер мобільного телефону: НОМЕР_5 , який зазначений в анкетних даних, як фінансовий номер телефону ОСОБА_1 .
Згідно з п. 14.1 договору невід`ємною частиною договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua.
Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказаний кредитний договір вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем факт укладення кредитного договору не оспорюється. 

Щодо стягнення суми заборгованості за основною сумою кредиту 
У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. 
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.
Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення).
Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254.
Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі (абзац другий пункту 4.10. Положення).
Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення ).
Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення ).
У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.
Судом встановлено, що 27.11.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 117816106, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 15050,00 грн строком на 30 днів.
В подальшому, відповідно до умов кредитного договору, суму кредиту було збільшено шляхом надання додаткового траншу у розмірі 8250,00 грн, у зв`язку з чим загальна сума отриманих відповідачем кредитних коштів становить 23300,00 грн.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) є клієнтом АТ «Універсал Банк», на ім`я якого відкрито банківську картку № НОМЕР_3 до рахунку НОМЕР_4 .
Виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» своїх зобов`язань за кредитним договором підтверджується платіжними документами та інформацією, наданою АТ «Універсал Банк», відповідно до яких на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_3 було зараховано грошові кошти: 27.11.2023 - 15050,00 грн та 27.11.2023 - 8250,00 грн.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів у загальному розмірі 23300,00 грн, а тому доводи відповідача щодо недоведеності отримання додаткового траншу у сумі 8250,00 грн спростовуються дослідженими судом доказами.
Разом з тим, з урахуванням часткових платежів, здійснених відповідачем у рахунок погашення заборгованості, непогашений залишок основної суми боргу (тіла кредиту) за кредитним договором № 117816106 від 27.11.2023 становить 23299,19 грн.
Доказів погашення заборгованості за тілом кредиту в більшому розмірі, ніж враховано позивачем у розрахунку заборгованості, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою кредиту (тілом кредиту) у розмірі 23299,19 грн.

Щодо стягнення суми заборгованості за процентами 
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Як вже встановлено судом, 27.11.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 117816106, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у загальному розмірі 23300,00 грн строком на 30 днів.
Судом також встановлено, що відповідно до умов кредитного договору строк дисконтного періоду користування кредитом становить 30 днів від дати отримання першого траншу, а орієнтовною датою повного повернення кредиту та сплати процентів сторони погодили 27.12.2023. Відповідно до п. 7.3 договору сторони погодили кінцеву дату повернення (виплати) Кредиту - 27.12.2028.
Так, ТОВ «ФК «ЕЙС»» просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами у розмірі 91572,86 грн, нарахування яких, відповідно до наданого розрахунку, здійснене за період з 27.11.2023 по 20.05.2024, тобто, з урахуванням погодженої дати повернення кредиту - в межах строку кредитування.
Вирішуючи питання щодо нарахованих процентів, суд зазначає таке. 
Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 117816106 від 27.11.2023 процентна ставка у межах Дисконтного періоду кредитування (в період з 27.11.2023 по 27.12.2023) становила 0,71 % на день, у разі належного продовження Дисконтного періоду (в період з 28.12.2023 по 26.01.2024 - 1,42 % на день, а після закінчення Дисконтного періоду (з 27.01.2024 по 20.05.2024) - договором передбачено нарахування процентів за ставкою 2,98 % на день.
Вирішуючи питання про розмір заборгованості по процентами, суд враховує те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про споживче кредитування».

Так, відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Дана норма закону набула чинності 24 грудня 2023 року, після внесення змін до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Законом №3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що кредитний договір №1411-5673 укладено 21 червня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Разом із цим, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5%.
Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8, не може перевищувати 1%.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра активна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.
Оскільки Закон України № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки складає 2,5%, в період з 22 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року - 1,5%, а з 20 серпня 2024 року - 1%.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту 117816106 від 27.11.2023, останнім застосовано процентну ставку в такому розмірі: в Дисконтному періоді 30 днів (з 27.11.2023 по 27.12.2023) в розмірі 0,71 %, та в періоді продовження Дисконтного періоду 30 днів (з 28.12.2023 по 27.01.2024) в розмірі 1,42%, що відповідає вимогам Закон України № 3498-ІХ.

Проте, застосування процентної ставки в розмірі 2,98 % в періоді з 28.01.2024 по 20.05.2024 114 днів, не відповідає вимогам Закон України № 3498-ІХ, оскільки у вказаний період відповідно до Перехідних положень діяла процента ставка в розмірі 1,50% та 1%.
Таким чином, заборгованість відповідача по процентами становить:
- за період з 27.11.2023 по 27.12.2023 - 4 899,00 грн (23300,00 грн * 0,71 % * 30 днів);
- за період з 28.12.2023 по 27.01.2024 - 9 925,80 грн (23300,00 грн * 1,42 % * 30 днів);
- за період з 28.01.2024 по 21.04.2024 - 29 707,50 грн (23300,00 грн * 1,50 % * 85 днів);
- за період з 22.04.2024 по 20.05.2024 - 6 757,00 грн (23300,00 грн * 1 % * 29 днів)
Отже, розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 за користування визначеним договором кредитом протягом, становить 51289,30 грн.
Спростування суми нарахованих процентів чи їх погашення відповідачем суду надано не було.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 23.12.2023 відповідачем здійснено платіж у загальному розмірі 4302,00 грн, з яких 4301,19 грн зараховано в рахунок сплати процентів, а 0,81 грн - у рахунок погашення тіла кредиту. Крім того, 25.01.2024 відповідачем сплачено ще 315,00 грн у рахунок погашення процентів.
Оскільки відповідачем у рахунок погашення процентів сплачено 4616,19 грн (4301,19 грн + 315,00 грн), залишок процентів, нарахованих у межах погодженого сторонами строку кредитування, становить 46 673,11 грн.

Щодо правомірності стягнення заборгованості на користь ТОВ «ФК « ЕЙС»
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Судом встановлено, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу №28/1118-01 за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених договором.
28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди п. 8.2 договору викласти в такій редакції: «8.2. строк дії договору починає перебіг у момент визначений у п.8.1. договору та закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором».
31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції (договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року) та продовжити строк дії договору до 31.12.2021 включно.
31.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно.
31.12.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2023 включно.
31.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою сторони домовилися продовжити строк дії договору до 31.12.2024, у зв`язку з чим погодили внести зміни до п.8.2 договору, змінивши в ньому попередню дату новою - «31.12.2024».
18.05.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно з реєстром прав вимоги № 273 від 27.02.2024.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 273 від 27.02.2024 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №117816106 від 27.11.2023 у сумі 57243,49 грн, яка складається з: 23299,19 грн - заборгованість по основному боргу; 33944,30грн - заборгованість за відсотками та 10950,62 грн - сума фінансування.
31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №31/0724-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а останнє зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №1 від 31.07.2024 ТОВ «Таліон Плюс» відступило та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №117816106 від 27.11.2023 в сумі 114872,05 грн, яка складається з: 23299,19 грн - заборгованість за тілом кредиту та 91572,86 грн - заборгованості за відсотками.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №15/07/25-Е, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Відповідно до реєстру боржників №б/н від 15.07.2025 до Договору факторингу№15/07/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 114872,05 грн, яка складається з: 23299,19 грн - заборгованість основному боргу та 91572,86 грн - заборгованість за відсотками та 1164,96 грн - сума фінансування. 
З огляду на наведене, судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на підставі договорів факторингу, укладених між первісними кредиторами та позивачем. 
З урахуванням наведеного вище ОСОБА_1 має непогашену заборгованість за Кредитним договором, який є предметом даного позову, перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»».
Щодо заперечень відповідача з приводу того, що позивачем не доведений факт переходу права вимоги до відповідача на підставі наданих Договорів факторингу, оскільки, Кредитний договір № 117816106 укладено 27.11.2023, тобто після укладення першого договору факторингу від 28.11.2018, то суд зазначає таке. 
Як вже зазначалось вище, згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)).
У статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до статті 350 ГК України факторинг - передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.
За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.
У пункті 5 частини першої статті 1 Закону зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За змістом частини першої статті 6 Закону договір факторингу, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги.
Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
У частині першій статті 514 ЦК України закріплене правило, за яким обсяг прав, що передаються, визначається на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.
Формулювання цієї норми вказує на її диспозитивність, тобто не виключається можливість зміни обсягу прав. Таким чином, відступлення прав, обсяг яких буде визначено в майбутньому, вважається законодавчо прийнятним.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
На підставі частини 1, 2 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Отже, виходячи із положень статті 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги.
Таких висновків дійшов також Вищий господарський суд України у постанові від 19 жовтня 2015 року (справа № 910/3498/15-г), де вказав, що тільки договору факторингу, порівняно з іншими договорами, притаманна можливість здійснювати відступлення як наявної, так і майбутньої грошової вимоги. Інші договори, включаючи загальний договір відступлення права вимоги (цесії), розраховані на відступлення лише наявних вимог.
Така конструкція ґрунтується на юридичній фікції щодо майбутньої заборгованості, де майбутнє право вважається таким, що переходить до нового кредитора з моменту укладення договору про цесію. Таким чином, для цілей відступлення права вимоги за майбутньою вимогою враховуються характеристики вже наявної вимоги.
Визначеність переданого права вимоги стосовно його змісту, обсягу та особи боржника має бути встановлена не в момент укладання правочину про цесію, а в момент виникнення права вимоги.
ЦК України не має жодних імперативних вимог щодо способів ідентифікації права вимоги в правочині про його відступлення або майбутнє відступлення новому кредитору. Сторони можуть обрати будь-які засоби або ознаки, що дозволять визначити підстави виникнення вимоги, її характер, обсяг, зміст тощо.
Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Натомість, до дійсних належать такі права вимоги, які юридично існують, виникнуть в майбутньому, або права по зобов`язаннях, за якими не настав строк виконання. Причому поняття дійсних вимог є ширшим, ніж наявних або існуючих, оскільки дійсними можуть бути не тільки зобов?язальні вимоги, що існують у даний час, а й ті, що виникнуть у майбутньому.
Водночас наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, або право грошової вимоги, можливість здійснення якої залежить від настання певної умови чи спливу строку платежу (так звана недозріла вимога).
Майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто яка з?явиться з тих чи інших договорів, що будуть укладені між клієнтом і боржником після договору факторингу.
Судом встановлено, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01.
На підставі пункту 2.1 договору клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
За змістом пункту 2.2 договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом із правом вимоги до фактора переходять усі права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У разі укладення сторонами більше одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр є самостійним додатком та не змінює попередній.
Згідно з пунктом 3.1 договору фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, визначена у відповідному Реєстрі прав вимоги, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого Реєстру прав вимоги, якщо інше не погоджено сторонами шляхом укладення додаткової угоди.
Відповідно до пункту 4.1 договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги за формою, встановленою відповідним додатком. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі за відповідним Реєстром.
За умовами пункту 8.4 договору зазначений договір може бути змінений повністю або частково лише за взаємною письмовою згодою сторін.
Судом також встановлено, що строк дії договору факторингу № 28/1118-01 неодноразово продовжувався додатковими угодами, у зв`язку із чим на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № 117816106 від 27.11.2023 договір факторингу був чинним.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 273 від 27.02.2024 до договору факторингу № 28/1118-01 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 117816106 від 27.11.2023.
Судом також встановлено, що 31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 117816106 від 27.11.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги № 1 від 31.07.2024.
Крім того, 15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» укладено договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 117816106 від 27.11.2023 перейшло до позивача, що підтверджується Реєстром боржників від 15.07.2025.
Таким чином, судом встановлено, що право грошової вимоги за кредитним договором № 117816106 від 27.11.2023 послідовно перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», у подальшому - до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а надалі - до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» на підставі укладених договорів факторингу та відповідних Реєстрів прав вимоги.
Матеріали справи містять договори факторингу, додаткові угоди до них, витяги з Реєстрів прав вимоги та Реєстр боржників, які містять відомості про кредитний договір, боржника, розмір грошової вимоги та дату її переходу, що дає можливість ідентифікувати спірне зобов`язання та підтверджує безперервність переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача.
При цьому сам по собі факт ненадання документів, які підтверджують проведення взаєморозрахунків між сторонами договорів факторингу, не свідчить про відсутність переходу права вимоги, оскільки такі документи стосуються виконання взаємних зобов`язань сторін договору факторингу та не впливають на обсяг прав і обов`язків боржника за кредитним договором.
Крім того, відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів щодо здійснення фінансування за договорами факторингу сама по собі не спростовує факту набуття позивачем права вимоги, оскільки перехід права вимоги у даному випадку підтверджується належними письмовими доказами, а саме договорами факторингу, витягами з Реєстрів прав вимоги та Реєстром боржників, які є невід`ємними частинами відповідних договорів.
Також суд враховує, що будь-яких доказів визнання недійсними договорів факторингу, їх розірвання чи припинення матеріали справи не містять.

Висновки суду за результатами розгляду справи

Щодо суті позовних вимог
Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» до ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача та з урахуванням наведеного в мотивувальній частині обґрунтування позиції суду, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» підлягає стягненню заборгованість за Договором № 117816106 від 27.11.2023 в розмірі 69 972,30 грн з них: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 23 299,19 грн; прострочена заборгованість за сумою процентів - 46 673,11 грн.

Щодо судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Судом встановлено, що 20 серпня 2025 року між Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір про надання правничої допомоги № 20/08/2025-1.
Відповідно до Додаткової Угоди № 25771213249 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/2025-1 від 20 серпня 2025 року сторони домовились, що ТОВ «ФК «ЕЙС» доручило Адвокатському бюро «Соломко та Партнери» надати юридичну допомогу по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 .
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/2025-1 від 20 серпня 2025 року Адвокатське бюро «Соломко та Партнери» надало, а ТОВ «ФК «ЕЙС»» прийняло правову допомогу, а саме: складання позовної заяви 2 год., вартість 5000,00 грн; вивчення матеріалів 2 год., вартість 1000,00 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором 1 год., вартість 500,00 грн; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором 1 год., вартість 500,00 грн. Загальна сума витрат 7000,00 грн. 
Відповідачем не заявлялось клопотання щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу. 
З урахуванням наведеного та беручи до уваги висновки, наведені в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), суд доходить висновку, що не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, а тому вважає, що витрати на правничу допомогу, понесені позивачем по даній справі є обґрунтованими та становлять 7 000,00 грн.
Разом з тим, представником відповідача - адвокатом Калініним С.К. (Адвокатське бюро «Калінін і Партнери») - подано заяву про розподіл судових витрат, у якій він просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/26 від 26.06.2025, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», Додаток № 1 до зазначеного договору, ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт, а також документи, що підтверджують направлення відповідних матеріалів позивачу.
Представниця позивача заперечувала щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, з посиланням на те, що вони є необґрунтованими та завищені відносно складності справи.
Розглянувши клопотання відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та беручи до уваги заперечення представниці позивача, суд дійшов таких висновків.
Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У зазначеній постанові також вказано, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналізуючи матеріали справи, подані представником відповідача докази щодо понесених витрат на правничу допомогу у даній справі, та з урахуванням заперечень з боку позивача, врахувавши характер виконаної роботи, принципи співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, суд вважає, що заявлені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000,00 грн є завищеними, а тому суд вважає обґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем, в розмірі 7 000,00 грн.
Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС»» задоволені частково, стягненню підлягає сума судового збору, пропорційному до задоволених позовних вимог.
За розгляд справи судом першої інстанції ТОВ «ФК «ЕЙС»» сплатило судовий збір в розмірі 2 662,40 грн. Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 1 624,06 грн (2 662,40 грн * (69 972,30 грн / 114 872,05 грн)).
При цьому розмір витрат на професійну правничу допомогу, які слід стягнути з відповідача на користь позивача, становить 4 270,00 грн (7 000,00 грн * (69 972,30 грн / 114 872,05 грн)).
Разом з тим, судом встановлено, що відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких суд визнав обґрунтованими в сумі 7 000,00 грн. 
Так, судом вирішено задовольнити частково позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС»» - в частині стягнення 69 972,30 грн, в іншій частині вимоги позивача, а саме: в розмірі 44 899,75 грн, визнані необґрунтованими. З огляду на це суд вважає, що відповідачу має бути відшкодовано за рахунок позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог позивача, що буде становити 2 730,00 грн (7 000,00 грн * (44 899,75 грн / 11 4872,05 грн)).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначену правову норму, суд доходить висновку щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС»» різниці у судових витратах на професійну правничу допомогу в розмірі 1 540,00 грн (4 270,00 грн - 2 730,00 грн). 

Керуючись статтями 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» заборгованість за Договором №117816106 від 27.11.2023 в розмірі 69 972,30 грн (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві грн 30 коп.), з них: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 23 299,19 грн; прострочена заборгованість за сумою процентів - 46 673,11 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 624,06 грн (одна тисяча шістсот двадцять чотири грн 06 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 540,00 грн (одна тисяча п`ятсот сорок грн 00 коп.).

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»», юридична адреса: вул. Юрія Поправки буд. № 6 кабінет № 13, м. Київ, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складання повного судового рішення 07 серпня 2026 року.

Суддя     Дубець О.С.