ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8332/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
Калугіна Наталія Євгенівна

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Сорочка Є.О.,
суддів Коротких А.Ю., 
Чаку Є.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.01.2020 №000023053;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.01.2020 №000024053;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.01.2020 №000025053.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що контролюючим органом під час проведення фактичної перевірки встановлені порушення, які не були допущені позивачем. Зокрема, щодо не ведення позивачем товарного обліку в місці продажу товарів, позивач зазначає, що ним введеться обліку товарних запасів у Центральному офісі, де наявні всі первинні документи щодо товару, що підтверджується товарно-транспортними накладними та видатковими накладних на алкогольні напої та тютюнові вироби, які були додані до позовної заяви та щодо яких відповідачем вибірково не було встановлено ведення обліку, при цьому без проведення інвентаризації та надіслання запиту позивачу про її проведення. Отже, на думку позивача, відсутність на момент перевірки накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону №996 та Положення (стандарту) 9, не свідчить про неналежне ведення обліку товарних запасів на складі магазину і за місцем їх реалізації, що доводить безпідставність застосування штрафу спірним податковим повідомленням-рішенням. Щодо реалізації позивачем сигар «Independence original» в кількості 4 шт по ціні 85,45 грн, на яких відсутня коробка з маркою акцизного податку встановленого зразка, позивач зазначив, що у позивача була наявна коробка з під сигар під час перевірки, однак перевіряючи її не вимагали, фото коробки позивачем додано до позовної заяви; викладені в акті порушення не підтверджені ні фіскальним чеком, ні фактом закупівлі товару. Щодо застосування штрафної санкції у розмірі 1 020,00 грн за не надання під час перевірки документів, позивач зазначив, що надання первинних документів, які запитувались відповідачем в розрізі усіх груп товарів та контрагентів за місцем здійснення торгівлі в рамках проведення фактичної перевірки магазину «ЕКО-МАРКЕТ» є протиправним, оскільки запитуванні документи не стосуються предмету фактичної перевірки торгової одиниці позивача. Водночас, такі документи можуть надаватися під час проведення документальних перевірок, саме юридичної особи ТОВ «ЕКО.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт зазначає, що виявлені під час фактичної перевірки порушення є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій. Відповідач також зазначив, що позивачем під час перевірки не надано на запит контролюючого органу запитувані документи, а також від надання пояснень щодо виявлених порушень директор магазину відмовилась. Виявлені під час перевірки порушення є реальними, та такими, що знайшли своє відображення у висновках акту перевірки.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача, відсутність підстав для її задоволення.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що виконуючим обов`язки начальника Офісу великих платників податків ДПС прийнято наказ від 11.12.2019 №263 «Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» яким, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства щодо регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем реалізації, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), призначено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» тривалістю 10 діб за адресою: м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, 12 за період діяльності з 01.12.2016 року по день фактичної перевірки (а.с. 177 т.1).
Правовими підставами перевірки у наказі від 11.12.2019 №263 визначено – п. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
З направленнями на перевірку № 325 від 11.12.2019, № 326 від 11.12.2019, виданими Офісом великих платників податків ДПС директор Кліменко Н.М. ознайомлена.
Згідно запиту №1 від 11.12.2019 відповідач запитав у позивача такі документи:
- регістри бухгалтерського обліку, в яких відображено рух (надходження, вибуття) щодо товарів на складі та товарів в торгівлі, обліку товарно-матеріальних цінностей (товарів, готової продукції) в розрізі найменування, кількості та вартості. Регістри надати на паперових носіях, завірені належним чином, станом на дату зняття залишків товарно-матеріальних цінностей в ході проведення фактичної перевірки;
- первинні документи (прибуткові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, тощо), які підтверджують господарські операції по придбанню та реалізації товарно-матеріальних цінностей (оригінали та копії, завірені належним чином) за період з 01.11.2019 до дати зняття залишків товарно-матеріальних цінностей в ході проведення фактичної перевірки;
- товарні звіти.
Також контролюючий орган вимагав від позивача провести зняття фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 12.12.2019 у присутності фахівців Офісу великих платників.
У відповідь на запит №1 позивач листом від 13.12.2019 №124/777юв заперечив щодо надання документів, та зазначив, що надання первинних документів в розрізі всіх груп товарів і контрагентів за місцем здійснення торгівлі в рамках проведення фактичної перевірки магазину «ЕКО-МАРКЕТ» є неможливим, оскільки запитувані документи не стосуються предмету фактичної перевірки торгової одиниці Товариства. Такі документи можуть надаватися під час проведення документальних перевірок, саме юридичної особи ТОВ «ЕКО».
За результатами перевірки складено Акт фактичної перевірки № 0059/28-10/05-03-01/32104254 від 17.12.2019 та встановлено порушення пункту 1, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР, що полягало у не веденні обліку товарних запасів за місцем їх реалізації; абз 3 ч.4 ст.11, ч.13 ст.18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»; постанови КМУ «Про встановлення розміру мінімальних оптово- відпускних цін»; п.44 .1 ст.44 ПКУ.
На підставі Акту перевірки Офісом великих платників податків ДПС винесено податкові повідомлення-рішення: від 14.01.2020 №000023053, №000024053 та №000025053.
Позивач вважаючи, що вищевказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що висновки акту перевірки не відповідають принципам обґрунтованості, оскільки такі висновки ґрунтуються на недопустимому доказі, яким є акт фактичної перевірки, адже призначення такої перевірки відбулось із порушенням вимог, встановлених Податковим кодексом України.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до положень підпунктів 19-1.1.4., 19-1.1.13. - 19-1.1.20 пункту 19-1.1.статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для виконання платіжних операцій (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів; здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами і рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та контроль за таким виробництвом; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; забезпечують контроль за прийняттям декларацій про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію), встановлені виробником або імпортером, та узагальненням відомостей, зазначених у таких деклараціях, для організації роботи та контролю за повнотою обчислення і сплати акцизного податку; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; організовують роботу, пов`язану із замовленням марок акцизного податку, їх зберіганням, продажем, відбором зразків, з метою проведення експертизи щодо їх автентичності та здійснюють контроль за наявністю таких марок на пляшках (упаковках) з алкогольними напоями, пачках (упаковках) тютюнових виробів, ємностях (упаковках) з рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, під час їх транспортування, зберігання і реалізації; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.
За змістом підпунктів 20.1.4., 20.1.6., 20.1.9, 20.1.14, 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю; у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України).
З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу від 11.12.2019 №623 Офісом великих платників податків ДПС призначено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» на підставі п.п. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПК України, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства щодо регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем реалізації, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За наслідками перевірки прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 статті 80 ПК визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (пункт 80.2 статті 80 ПК України).
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Так, згідно із абзацами 1-4 пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
За змістом абзаців 7-8 підпункту 81.1 статті 81 ПК України при пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Підстави призначення, обставини та порядок проведення фактичної перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.
Зокрема, пунктом 80.2 ст. 80 ПК України (в редакції станом на час перевірки) передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;
80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;
80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;
80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;
80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;
80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Отже, фактична перевірка може бути проведена на підставі або одного із вище перелічених підпунктів пункту 80.2. ст. 80 ПК України, або на підставі двох та більше підпунктів пункту 80.2. ст. 80 ПК України.
Аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Слід звернути увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23.
Як вбачається з матеріалів справи, правовою підставою призначення фактичної перевірки ТОВ «ЕКО», що зазначено у наказі від 11.12.2019 №263, є підпункт 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПК України, разом з тим, фактичними підставами для проведення фактичної перевірки контролюючим органом у наказі зазначено: «здійснення контролю за дотриманням норм законодавства щодо регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем реалізації, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами)».
Зазначене формулювання підпадає під визначення підстав для проведення фактичної перевірки, зазначених у п.п. 80.2.2 та 80.2.7 п. 80.2. ст. 80 ПК України, а не п.п. 80.2.4 п. 80.2. ст. 80 ПК України.
Слід зазначити, що передумовами для проведення фактичної перевірки на підставі п.п. 80.2.2 та п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст 80 ПК України, повинно слугувати наявність у контролюючого органу відповідної інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, або інформації щодо не оформлення найманих працівників, не укладення трудових договорів тощо.
Відповідачем про наявність такої інформації жодним чином не доведено.
При цьому, передумовою призначення фактичної перевірки на підставі у п.п. 80.2.4 п. 80.2. ст. 80 ПК України є встановлення контролюючим органом факту неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.
Таких доказів також до матеріалів справи не надано.
При цьому, згідно запиту №1 від 11.12.2019, контролюючий орган не запитував у позивача документи щодо звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій. Про надіслання до платника податків інших запитів щодо надання документів судом також не встановлено.
Суд звертає увагу на можливість зазначення у наказі про проведення фактичної перевірки декілька підстав, передбачених п. 80.2 ст. 80 ПК України, однак, всі фактичні та правові підстави для призначення фактичної перевірки повинні бути відображені у наказі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначення у наказі фактичних підстав призначення перевірки (формулювання п.п. 80.2.2 та 80.2.7 п. 80.2), які не відповідають правовій підставі (п. 80.2.4), наведеної у п. 80.2. ст. 80 ПК України, є достатнім порушенням з боку контролюючого органу, оскільки може породжувати у платника податків неоднозначне трактування наказу та/або невизначеність із підставами перевірки.
При цьому, витребувані контролюючим органом у запиті №1 документи не відповідають меті та предмету фактичної перевірки, передбаченої п.п. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виданий відповідачем наказ від 11.12.2019 №263 про призначення фактичної перевірки позивача не відповідає вимогам абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України в частині зазначення підстав призначення фактичної перевірки.
Податкова перевірка повинна базуватися на принципах законності, достовірності даних, всебічного та об`єктивного розгляду зібраної інформації.
Оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом та встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення Відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення Позивачем пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, суд не може переходити.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, від 12.02.2024 у справі № 600/1579/24-а.
В даній справі судом встановлено, що висновки акту перевірки не відповідають принципам обґрунтованості, оскільки такі висновки ґрунтуються на недопустимому доказі, яким є акт фактичної перевірки, адже призначення такої перевірки відбулось із порушенням вимог, встановлених Податковим кодексом України.
За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що оскільки акт перевірки є недопустимим доказом, тому висновки акту перевірки № 0059/28-10/05-03-01/32104254 від 17.12.2019 щодо не ведення позивачем обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, та порушення абз. 3 ч.4 ст.11, ч.13 ст.18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», постанови КМУ «Про встановлення розміру мінімальних оптово- відпускних цін», п.44 .1 ст.44 ПКУ, не можуть бути покладені в основу жодних рішень контролюючого органу, в тому числі і в основу спірних податкових повідомлень-рішень.
Таким чином, наявні підстави для висновку про визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга відповідача не містить жодних доводів та пояснень щодо вищенаведених висновків суду першої інстанції.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких 

Суддя Є.В. Чаку