ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/25047/24 пров. № А/857/36637/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Гінди О.М., Заверухи О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року (суддя – Потабенко В.А., м. Львів) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) у грудні 2024 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 33771/13-01-07-09 вiд 02.08.2024;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 33772/13-01-07-09 вiд 02.08.2024.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі наказу № 2163-п від 14.06.2024 та направлень на перевірку № 3309 від 17.06.2024, № 3312 від 17.06.2024, № 3310 від 17.06.2024, № 3313 від 17.06.2024 була проведена фактична перевірка за адресою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 . На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Львівській області було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: № 33771/13-01-07-09 вiд 02.08.2024 на суму 616970,90 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №33772/13-01-07-09 вiд 02.08.2024 на суму 2040,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, наголошує, що відсутні правові підстави для проведення фактичної перевірки. Жодних документів, які б підтверджували наявність інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, а отже про підставу проведення перевірки, контролюючим органом не надано платнику податків ні безпосередньо перед перевіркою, ані під час її проведення. Також вказала, що на виконання вимог п. 85.2 ст. 5 Податкового кодексу України після початку проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 надала всі можливі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які, в свою чергу, належать або пов`язані з предметом перевірки та підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі підтверджують походження та облік товарно-матеріальних цінностей. Зауважила, що всі товари, які знаходились у магазині, відображені в наданих платником податків під час перевірки документах, які не були взяті до уваги державними інспекторами. Більше того, акт, що засвідчує факт відмови в наданні документів або їх ненаданні, контролюючий орган не складав. Позивач вважає, що під час проведення фактичної перевірки не було достеменно встановлено порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у зв`язку з чим, висновки, зазначені ГУ ДПС у Волинській області в акті фактичної перевірки про порушення позивачем вимог чинного законодавства, є припущенням інспекторів. Відтак, просила позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем на початок перевірки надано Форму ведення обліку товарних запасів за квітень – червень 2024 року. Вказує на те, що між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір комісії № СА-29-04-24-ВІ від 29.04.2024. Актом від 29.04.2024 приймання-передачі товарів до договору комісії ФОП ОСОБА_2 було передано ФОП ОСОБА_1 товару в кількості 1468 шт. на загальну суму 1693014,00 грн. Актом від 01.06.2024 приймання-передачі товарів до договору комісії ФОП ОСОБА_2 було передано ФОП ОСОБА_1 товару в кількості 682 шт. на загальну суму 887634,20 грн. Актом від 13.06.2024 приймання передачі товарів до договору комісії ФОП ОСОБА_2 було передано ФОП ОСОБА_1 товару в кількості 168 шт. на загальну суму 616770,90 грн.
Вказані документи є первинними в розумінні статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки містять відомості про господарську операцію. Відтак, на початок перевірки були наданні всі первинні документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання (походження товарних запасів), що спростовує твердження контролюючого органу про не надання документів щодо походження товару
Стосовно твердження суду першої інстанції про не надання до перевірки банківських виписок та те, що у наданих договорах комісії визначено обов`язок комісіонера щодо подання звіту, однак такого звіту не було подано позивачем, зазначає, що реальність виконання умов договору комісії не є предметом розгляду у цій справі, а тому ненадання документів на підтвердження походження товарів та встановлення його реального власника не спростовує факт належного їх обліку.
Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що контролюючим органом не була проведення інвентаризація товарних запасів. Відповідач під час винесення штрафних фінансових санкцій використав суму 616770,90 грн, що зазначена в акті приймання-передачі товарів, які датовані від 13.06.2024 сама ж перевірка відбулась з 17.06.2024, тобто контролюючий орган, під час проведення фактичної перевірки, не встановлював чи товари, на які контролюючий орган просив надати облікові документи, дійсно перебували у місці продажу, що є ключовим для встановлення такого виду порушення. Таким чином, висновки акту перевірки, з якими помилково погодився суд першої інстанції базуються лише на суб`єктивних припущення контролюючого органу проте, що ймовірно товар на суму 616770,90 грн, мав би перебувати за місцем торгівлі позивача, проте фактично це перевірено через проведення інвентаризації не було

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Головним управлінням ДПС у Волинській області відповідно до наказу від 14.06.2024 №2163-п «Про проведення фактичної перевірки ГО» та направлень на перевірку від 17.06.2024 №3309/03-20-07-05, №3312/03-20-07-05, №3310/03-20-07-05, №3313/03-20 07-05 проведена фактична перевірка господарської одиниці – магазину (торгової точки) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , та належить суб`єкту господарської діяльності – ФОП ОСОБА_1 .
За наслідком перевірки складено акт фактичної перевірки №17181/03-20-07 05/ НОМЕР_1 від 26.06.2024.
Перевіркою встановлено, що в магазині (торговій точці) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 торгівельну діяльність у сфері роздрібної торгівлі здійснює ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка згідно наявної у контролюючого органу податкової інформації перебуває на спрощеній системі оподаткування, 2 група єдиного податку, ставка податку 20%.
24.04.2024 ФОП ОСОБА_1 на господарську одиницю магазин (торгова точка) за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано програмний реєстратор розрахункових операцій фіскальний номер 4000859676.
З метою перевірки питань дотримання суб`єктом господарювання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, перед початком фактичної перевірки 17.06.2024 о 16:40 год. в даній господарській одиниці придбано Кабель Lightning to USB Cable (1m) в кількості 1 шт. по ціні 200,00 грн. Розрахункова операція проведена у безготівковій формі із застосуванням електронних платіжних засобів (платіжного банківського терміналу S1VF01j7 та платіжної картки).
При прийманні від покупця платіжної картки за місцем реалізації товарів, розрахункова операція проведена без застосування зареєстрованого фіскальним сервером контролюючого органу програмного реєстратора розрахункових операцій та без створення та видачі покупцю у паперовій та/або електронній формі відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції. Покупцю надано чек банківського терміналу №1996226753 від 17.06.2024 о 16:47:59, фіскальний чек ПРРО №iFgn8OJLn70 від 17.06.2024 о 16:54:16 після пред`явлення перевіряючими службових посвідчень.
Під час перевірки використана наявна в Головного управління ДПС у Волинській області інформація даних СОД РРО, стосовно даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій та програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів. На час початку перевірки платником податків через особу, що здійснила розрахунок (уповноваженого представника) Гринюком Д.В. на запит контролюючого органу надано форму обліку товарних запасів та первинні документи за визначеною Порядком ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, що затверджений наказом Міністерства Фінансів України від 03.09.2021 №496 формою станом на 17.06.2024. Пояснення, форму обліку та акти приймання - передачі товарів на комісію платником податків додатково направлено листом до контролюючого органу. В той же час перевіркою виявлено факти продажу через ПРРО товарів, які не були відображені в первинних документах, внесених до форми обліку товарних запасів станом на дату початку перевірки. У зв`язку з чим, платником податків внесені зміни до форми обліку та додатково надано первинні документи щодо надходження у продаж товарів датою до початку перевірки.
Таким чином, перевіркою встановлено факти наявності у продажу станом на 17.06.2024 та продажу в період перевірки товарів, не облікованих у встановленому законодавством порядку, на загальну суму 616 770,90 грн відповідно до акту приймання передачі товарів від 13.06.2024 до договору комісії №СА-29-04-24-ВІ від 29.04.2024.
На письмовий запит перевіряючих від 17.06.2024 ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надано документи, що становлять або пов`язані з предметом перевірки, а саме: інформація щодо ведення обліку доходів, банківських виписок щодо руху коштів на розрахункових рахунках, що використовуються в підприємницькій діяльності (в т.ч. для зарахування коштів при проведенні розрахункових у безготівковій формі (послуга Еквайринг).
В ході проведення фактичної перевірки в господарській одиниці проведено хронометражне спостереження щодо повноти проведення через ПРРО розрахункових операцій, та встановлено, що в період 17.06.2024-25.06.2024 фактичний обсяг розрахунків становив 518061,30 грн. В аналогічному періоді минулого місяця 17.05.2024-25.05.2024 даний показник становив 0,00 грн. В ході перевірки проведено співбесіду з представником суб`єкта господарювання щодо повноти проведення через ПРРО розрахункових операцій та необхідності видачі покупцям (споживачам послуг) фіскальних чеків при проведенні даних операцій.
ОСОБА_3 (особа, яка провела розрахункову операцію), представник Смірнової А.О., ознайомившись з актом перевірки від 26.06.2024 №17181, відмовився від підписання акта фактичної перевірки, про що складено Акт від 27.06.2024 №2842/07-05/3276718928. Також відмовився від отримання акта фактичної перевірки, про що складено акт від 27.06.2024 №2843/07 05/3276718928.
На підставі акта перевірки від 26.06.2024 №17181 винесені податкові повідомлення рішення від:
02.08.2024 №33772/13-01-07-09, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за ненадання документів у розмірі 2040,00 грн;
02.08.2024 №33771/13-01-07-09, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки у розмірі 616970,90 грн.
Позивач, не погоджуючись із вищевказаними рішеннями, звернулась до суду із відповідним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав контролюючому органу на початок перевірки необхідних документів, які підтверджують облік та походження товарів, що знаходилися в місці продажу. Звернув увагу, що договором комісії та актами приймання-передачі товарів не може підтверджуватись виконання обов`язку щодо належного ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.
Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За приписами п.п. 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відповідності до п. п. 80.1, 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (п.п. п.п. 80.2.2, 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України).
Пунктом 80.10 ст. 80 Податкового кодексу України визначено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
У даному випадку фактична перевірка здійснювалася з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), проводилась на підставі наказу та направлень на перевірку, виданих податковим органом.
За змістом п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, як направлення на проведення такої перевірки, копії наказу на проведення перевірки, службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Більше того, відсутність детального опису підстави на проведення перевірки в наказі не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом, тобто здійснити посилання на застосовуване положення Податкового кодексу України.
Правовий висновок щодо цього викладений в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №460/1239/19.
Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України повинен саме про це зазначити.
При цьому, здійснюючи розгляд конкретної справи та оцінюючи обставини, підстави позову, суд не позбавлений можливості встановити та перевірити дійсну наявність або відсутність підстав для призначення фактичної перевірки згідно з наказом, в якому відображено мінімально допустимий обсяг інформації.
У спірному випадку наказ про проведення фактичної перевірки №2163-п від 14.06.2024 містить наступні підстави для проведення коментованої перевірки, а саме: п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України до підстав проведення фактичної перевірки віднесено, зокрема, наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Із матеріалів справи вбачається, що фактична перевірка позивача проведена відповідно до наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 14.06.2024 №2163-п «Про проведення фактичної перевірки ГО», у якому підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: «Керуючись пп. 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп. 80.2.2 п. 80.2 ст.80, п.80.8 ст.80, пп.69.2, 69.27 п.69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, у зв`язку із наявністю інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме, щодо проведення розрахункових операцій при продажу товарів без застосування РРО/ПРРО та без видачі відповідного розрахункового документа – в базах даних СОД РРО відсутні дані про розрахунки за червень 2024 року, з метою контролю за дотриманням платниками податків порядку здійснення розрахункових та касових операцій, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами), здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.».
Так, як свідчить наказ ГУ ДПС у Волинській області від 14.06.2024 №2163-п «Про проведення фактичної перевірки ГО», такий містить не лише посилання на норми, що їх регулюють (юридичні підстави), але й посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки Відтак, формулювання підстав перевірки в даному наказі дає цілковите розуміння, що підставою для проведення перевірки є саме отримання контролюючим органом інформації про можливі порушення платником податків законодавства.
Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.
Отже, оскільки п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України передбачає підставу для проведення фактичної перевірки - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, яка є безальтернативною по відношенню по п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, яка містить дві підстави - (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері, тому достатнім є покликання у наказі про призначення перевірки на п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України як на підставу для її проведення.
Відтак, порушення положень законодавства в частині наявності підстав для проведення перевірки, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, відповідачем не допущено.
Відтак суд першої інстанції правильно не врахував доводи позивача на відсутність у контролюючого органу правових підстав для проведення фактичної перевірки, тому такі судом до уваги не беруться.

Щодо встановлених в ході проведення перевірки порушень, колегія суддів враховує наступне.
Як видно з матеріалів справи, працівники ГУ ДПС під час перевірки позивача встановили порушення п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР, а саме: здійснення продажу товарів, які не обліковані за встановленою формою ведення обліку товарних запасів у встановленому законодавством порядку; п.1, 2 ст.3 Закону №265/95-ВР: не проведення через реєстратор розрахункових операцій операції з видачею відповідних розрахункових документів.

Розділ ІІ Закону №265/95-ВР врегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Стосовно порушення п.1, 2 ст.3 Закону №265/95-ВР, а саме не проведення через реєстратор розрахункових операцій операції з видачею відповідних розрахункових документів.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України №265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
За визначеннями, наведеними у ст. 2 Закону №265/95-ВР: розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну; денний звіт - документ встановленої форми, створений у паперовій та/або електронній формі реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням.
Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється.
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Фізичні особи - підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, при продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або наданні послуг мають право в розрахунковому документі зазначати назву товару (послуги) у вигляді, що відображає споживчі ознаки товару (послуги) та ідентифікує належність такого товару (послуги) до товарної групи чи послуги.
У спірному ППР зазначено порушення п.1,2 ст.3 Закону №265/95-ВР, а саме не проведення через реєстратор операцій розрахункових операцій з видачею відповідних розрахункових документів.
Суд першої інстанції виходив з того, що покупцю надано фіскальний чек після пред`явлення перевіряючими службових посвідчень.
Апеляційний суд зазначає, що точний час видачі фіскального чеку, чинним законодавством не визначений, а відтак видача фіскального чеку 17.06.2024, тобто в день придбання товару (день розрахункової операції), повністю узгоджується з приписами чинного законодавства та не може трактуватися, як порушення п.1, 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР.

Стосовно порушення п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР, а саме: здійснення продажу товарів, які не обліковані за встановленою формою ведення обліку товарних запасів у встановленому законодавством порядку, колегія суддів зазначає.
Так, п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 2 цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Разом з тим, відповідальність за порушення вимог Закону №265/95-ВР унормована нормами розділу V цього Закону.
Так, ст. 20 Закону №265/95-ВР передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Відповідно до ст. 20 Закону №265/95-ВР, вбачається два самостійних склади правопорушення, за які як у їх взаємній сукупності, або у кожному конкретному випадку може бути визнано, як порушення та застосована штрафна санкція.
До першого складу, можна віднести порушення пов`язаного із здійсненням суб`єктом господарювання реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, тобто взагалі, та/або до другого - не надання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, за змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) не надання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Аналогічні висновки щодо тлумачення змісту вказаних норм Закону приведені у постановах Верховного Суду від 30.07.2025 у справі №380/6314/24, від 30.09.2025 у справі №520/22949/24.
Згідно з матеріалами справи, перевіркою виявлено факти наявності у продажу станом на 17.06.2024 та продажу товарів в період перевірки не обліковані у встановленому законодавством порядку на загальну суму 616770,90 грн відповідно до акту приймання передачі товарів від 13.06.2024 до договору комісії №СА-29-04-24-ВІ від 29.04.2024.

Згідно з пунктом 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Фізичні особи - підприємці, які застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зобов`язані вести облік доходів та витрат в паперовому та/або електронному вигляді.
Також пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
На виконання норм статті 3 Закону № 265/95-ВР, ПК України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, Міністерством фінансів України видано наказ від 3 вересня 2021 року №496 (останній зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 2021 року за №1411/37033), яким затверджено Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - Порядок № 496).
Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку № 496 він визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.
За змістом пункту 2 розділу І Порядку № 496 у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях:
- документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;
- первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.
Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.
Згідно з пунктом 9 розділу ІІ порядку № 496 заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні: первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку; відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи; первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.
Відповідно до пункту 10 розділу ІІ порядку № 496 форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.
Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.
Пунктом 11 розділу ІІ Порядку № 496 встановлено, що форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).
Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.
Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.
Аналізуючи положення Порядку № 496 у сукупності Верховний Суд у своїй постанові від 08 січня 2026 року у справі № 140/844/25 дійшов висновку, що обов`язок фізичної особи-підприємця щодо ведення обліку товарних запасів та зберігання первинних документів безпосередньо пов`язаний із наявністю конкретних товарів у місці продажу (господарському об`єкті). Первинні документи та форма обліку мають зберігатися у такому місці лише до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної у відповідних первинних документах.
Апеляційний суд вважає, що податковий орган дійшов помилкового висновку за результатами перевірки, оскільки товарні запаси на суму 616770,90 грн за адресою здійснення господарської діяльності, а саме: АДРЕСА_1 , були обліковані у встановленому законом порядку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів були надані під час перевірки, зокрема договір комісії № СА-29-04-24-ВІ від 29.04.2024р., акти приймання-передачі товарів до договору комісії на загальну на загальну суму 616770,90 грн. грн., форма обліку товарних запасів за квітень – червень 2024 року.
За змістом акта перевірки слідує, що позивачем не ведеться, у порядку передбаченому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, оскільки не надано первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу на загальну вартість 616770,90 грн.
Стороною позивача підставно звернуто увагу, що у відповідності до ст. 20 Закону 265/95-ВР для суб`єктів господарювання передбачена відповідальність у розмірі вартості таких товарів від реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку. Отже, до позивача за реалізацію ним необлікованого товару Кабель Lightning to USB Cable (1m) в кількості 1 шт. по ціні 200,00 грн., мав би бути застосований штраф в розмірі 100% (200,00 = х 100%) = 200,00 грн., проте фактично був застосований до всіх наявних документально підтверджених товарних запасів.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що згідно:
- порядкового номера 253 переліку товарів Акта від 01.06.2024р. приймання передачі товарів до договору комісії ФОП ОСОБА_2 було передано ФОП ОСОБА_1 товар Кабель Lightning to USB Cable (1 m) в кількості 8 шт. на загальну суму 1600,00 грн, з розрахунком 200,00 грн за одиницю.
- порядкового номера 281 переліку товарів Акта від 29.04.2024р. приймання передачі товарів до договору комісії ФОП ОСОБА_2 було передано ФОП ОСОБА_1 товару Кабель Lightning to USB Cable (1 m) в кількості 19 шт. на загальну суму 3800,00 грн, з розрахунком 200,00 грн за одиницю.
Таким чином, Кабель Lightning to USB Cable (1 m) був прийнятий для реалізації, згідно умов договору комісії за вказаними актами, який було відображено у формі ведення обліку товарних запасів за квітень – червень 2024 року, а тому відсутнє порушення, за яке передбачено відповідальність ст. 20 Закону №265/95-ВР, в частині здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку.
Суд першої інстанції правильно вказує, що ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, визначено самостійною підставою для застосування штрафної санкції. 
Разом з тим, згідно з п.п. 2.2.19. п. 4.5. акта перевірки, зазначено, що додатками до акта перевірки є, зокрема Форма ведення обліку товарних запасів, договір комісії, акти приймання-передачі товару.
Висновки суду першої інстанції зводяться до того, що договором комісії та актами приймання-передачі товарів не може підтверджуватись виконання обов`язку щодо належного ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. Зокрема суд першої інстанції вказав, що як у договорі комісії, так і у акті приймання-передачі товарів, не міститься достатньо відомостей про походження товарів, первинні документи, згідно з якими вони придбані чи отримані, їх вартість тощо.
У вказаному контексті колегія суддів звертає увагу на наступне.
Ч. 1 ст. 1011 Цивільного кодексу України, а саме, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ч. 1 ст. 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Згідно ч. 1 статті 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Згідно ч. 1 ст. 1023 ЦК України комітент зобов`язаний: 1) прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії; 2) оглянути майно, придбане для нього комісіонером, і негайно повідомити комісіонера про виявлені у цьому майні недоліки.
Аналіз вимог вказаного законодавства дає підстави стверджувати, що договір комісії є одним із видів посередницьких договорів, а особливість такого договору полягає в обов`язку комісіонера за дорученням комітента від свого імені за певну винагороду продати належне комітенту майно (товар). Водночас, комісіонер при виконанні такого договору не набуває у власність майно (товар). Отже, позивач як комісіонер не набув у власність товар, що пояснює відсутність у нього відповідних первинних документів, таких як накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, тощо. Водночас, під час перевірки позивач надав визначені договором комісії документи, що підтверджують походження товару (акти приймання-передачі), проте, з аналізу вказаних норм не випливає обов`язок комісіонера надати інші документи про походження товару, окрім договору та акту приймання-передачі.
Фактично аргументи контролюючого органу, з якими погодився суд першої інстанції, щодо ненадання окремих документів ґрунтуються на аналізі реальності здійснення господарської операції за договором комісії, яка може бути перевірена контролюючим органом лише під час проведення відповідної (документальної) перевірки платника податків. Натомість, предметом фактичної перевірки є дотримання платником податків (позивачем) норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Отже, реальність виконання умов договору комісії не є предметом розгляду у цій справі, а тому ненадання вказаних документів (надання комісійних звітів, банківських виписок) не підтверджує і не спростовує ведення чи не ведення позивачем обліку товарів, що знаходилися у місці продажу.
Аналогічні правові висновки міститься у постановах Верховного Суду від 07.04.2026 у справі № 420/36506/24, від 18.06.2026 у справі №380/3691/25.
Згідно з ч.5 ст. 142 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Так, з досліджених матеріалів справи №380/25047/24 слідує, що між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (надалі – «Комітент») та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі – «Комісіонер») було укладено договір комісії № СА-29-04-24- ВІ від 29.04.2024р. (далі – Договір).
У п. 4.1. договору комісії № СА-29-04-24-ВІ від 29.04.2024 вказано, що передання товарів Комітентом Комісіонеру для продажу відповідно до умов цього Договору здійснюється за Актом приймання-передачі товарів. При цьому, у тому ж пункті договору вказано, що порядок транспортування продукції, що передається Комісіонерові для продажу відповідно до умов цього Договору, до місця передання, яким визначена торгова точка позивача, визначається Комітентом.
Актом від 29.04.2024р. приймання-передачі товарів до договору комісії ФОП ОСОБА_2 було передано ФОП ОСОБА_1 товару в кількості 1468 шт. на загальну суму 1 693 014,00 грн.
Актом від 01.06.2024р. приймання-передачі товарів до договору комісії ФОП ОСОБА_2 було передано ФОП ОСОБА_1 товару в кількості 682 шт. на загальну суму 887 634,20 грн.
Актом від 13.06.2024р. приймання-передачі товарів до договору комісії ФОП ОСОБА_2 було передано ФОП ОСОБА_1 товару в кількості 168 шт. на загальну суму 616 770,90 грн.
Акти приймання-передачі від 29.04.2024р., від 01.06.2024р., від 13.06.2024р. до договору комісії, які містяться у матеріалах справи, відповідають всім ознакам первинного документа, визначеним у п. 2 розділу I Порядку № 496, оскільки містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.
При цьому, складення інших документів в межах господарських взаємовідносин за договором комісії не передбачалось.
Судом встановлено, що на початку перевірки позивачем надано контролюючому органу такі документи: договір комісії №СА-29-04-24-ВІ від 29.04.2024р, акти приймання-передачі від 29.04.2024р., від 01.06.2024р., від 13.06.2024р., форму ведення обліку товарних запасів за квітень – червень 2024 року.
З п.п.2.2.19 та п.4.5 акту перевірки підтверджується отримання контролюючим органом вказаних документів.
З огляду на це винесення податкового повідомлення – рішення від 02.08.2024 №33772/13-01-07-09, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за ненадання документів у розмірі 2040,00 грн є протиправним та підлягає скасуванню.
Надані позивачем документи на підтвердження походження товарів є первинними в розумінні статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки містять відомості про господарську операцію.
Апеляційний суд констатує, що позивачем, як комісіонером до перевірки були надані всі документи, які підтверджують облік товарів на загальну суму 616770,90 грн. 
Беручи до уваги викладене у сукупності, зважаючи на актуальні правові позиції Верховного Суду у даній категорії справ, апеляційний суд уважає, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем п. 1, 2, 12 статті 3 Закону № 265/95 повністю спростовується наявними у матеріалах справи та дослідженими судом доказами, є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на що правові підстави для притягнення позивача до фінансової відповідальності відсутні.
Відтак, винесення податкового повідомлення-рішення від 02.08.2024 №33771/13-01-07-09, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки у розмірі 616970,90 грн є також протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови.
У відповідності до ст. 139 КАС України, на користь сторони позивача підлягають стягненню понесені та підтверджені матеріалами справи, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 15475,27 грн (6190,11 грн за подання позовної заяви, 9285,16 грн за подання апеляційної скарги).
Керуючись ст. 308, 311, 317, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року у справі №380/25047/24 скасувати та прийняти нове, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 33771/13-01-07-09 вiд 02 серпня 2024 року.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 33772/13-01-07-09 вiд 02 серпня 2024 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (ЄДРПОУ 43968090) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 15475 (п`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн 27 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха