^_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/22887/26
Провадження № 2/947/5501/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2026 року
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді – Куриленко О.М.
за участю секретаря судового засідання – Петрової А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення юридичного факту та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

01 червня 2026 року засобами поштового зв`язку від представника позивача  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшла позовна заява, в якій він просить: встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису про народження № 1056 від 04 вересня 2001 року, складеного на ім`я ОСОБА_4 , а саме: у графі «Відомості про батька» доповнити відомості про по батькові батька – « ОСОБА_5 », зазначивши повне ім`я батька як « ОСОБА_3 »; зобов`язати Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повторно видати ОСОБА_4 свідоцтво про народження із урахуванням внесених змін та проставленням штампу «Повторно».
В обґрунтування позову зазначав, що 04 вересня 2001 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано народження позивача – ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 1056. Під час складання актового запису у графі «Відомості про батька» було внесено лише прізвище та ім`я батька — « ОСОБА_3 » (громадянин Республіки Молдова), проте його по батькові - « ОСОБА_5 » зазначено не було. У зв`язку з цим, у виданому свідоцтві про народження позивача відомості про по батькові батька відсутні, що, на думку позивача, створює значні перешкоди в ідентифікації родинних зв`язків та реалізації особистих цивільних прав позивача. 
Зазначає, що з метою виправлення цієї технічної неузгодженості, представник позивача 11 листопада 2025 року звернувся до відповідача із нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_1 про внесення змін до актового запису про народження шляхом доповнення відомостей по батькові батька словом « ОСОБА_5 ». Стверджує, що Київський відділ ДРАЦС надіслав відповідні правові запити до компетентних органів Республіки Молдова для витребування первинних архівних документів батька. Проте, у зв`язку з неотриманням відповідей з іноземної держави та вичерпанням граничних строків розгляду заяви (про що відповідач зазначав у листі від 02.04.2026 р. № 944/1105/22.22-18), відповідачем було затверджено Висновок від 09 травня 2026 року про неможливість задоволення заяви. Зазначає, що оскільки у позасудовому порядку через обмеженість інструментарію органів ДРАЦС підтвердити родинний зв`язок без закордонних архівів неможливо, виникла необхідність захисту права особи на походження (ст. 294 ЦК України) у судовому порядку. 
Ухвалою судді від 02 червня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення юридичного факту та зобов`язання вчинити певні дії, – залишено без руху. 
Представник позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_2 ухвалу судді Київського районного суду м.Одеси від 02 червня 2026 року отримав 03 червня 2026 року, про що свідчить Довідка про доставку електронного документа до електронного кабінету.
03 червня 2026 року через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_2 про усунення недоліків позову разом з платіжною інструкцією на підтвердження сплати судового збору.
Ухвалою судді від 04.06.2026 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 22.07.2026 року о 12 год. 30 хв.
13.07.2026 року зареєстровано Відзив на позовну заяву, що надійшов через систему «Електронний суд», від Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити.
20.07.2026 року зареєстровано Відповідь на Відзив на позовну заяву, що надійшла через систему «Електронний суд», від представника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_2 .
20.07.2026 року зареєстровано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, що надійшло через систему «Електронний суд», від представника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_2 .
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Позивач – ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, від його представника – ОСОБА_2 , 20.07.2026 року через систему «Електронний суд» надійшла заява, в якій просив розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача – Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Від представника відповідача надійшов Відзив на позову заяву, в якому просив залишити позовні вимоги без задоволення з підстав, які викладені у відзиві.
На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків.
Щодо складу осіб, які беруть участь у справі, суд зазначає наступне.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
З аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства).
Відповідач – це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц).
Позивач просить встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, ОСОБА_3  до участі у справі взагалі не залучений.
Однак, на думку суду, заявлена позовна вимога про встановлення факту того, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішує питання батьківства, тому ОСОБА_3 має бути відповідачем по справі, оскільки встановлення цього факту безпосередньо стосується його прав та обов`язків. Указана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі №359/2456/22.
Позивачем не враховано, що відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу – його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість. Тобто, відповідач – це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві. 
Суд зазначає, що Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не стає учасником цивільних правовідносин між особами, які встановлюють факт родинних відносин, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. 
Позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).
Водночас, позивач всупереч вимогам ч.1-3 ст.51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем - або залучення у справі як співвідповідача не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії.
З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.
Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, який є неналежним відповідачем у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову саме з вказаної підстави.
При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.
Щодо обраного позивачем способу звернення до суду.
Позивачем обрано звернення до суду з позовною заявою про встановлення юридичного факту та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд звертає увагу, що належним способом звернення до суду є звернення з заявою в порядку окремого провадження.
Окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до ст. 293 ЦПК України.
Згідно ч. 1 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами.
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не оскаржує дії відповідача та не просить визнати дії відповідача неправомірними щодо не внесення змін до актового запису цивільного стану.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До компетенції органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» належить проведення державної реєстрації народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, внесення зміни до актових записів цивільного стану, поновлення та їх анулювання; формування та ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, зберігання архівного фонду; здійснення відповідно до законодавства інших повноважень.
Згідно статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті шляхом складення актових записів цивільного стану.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державний реєстр актів цивільного стану громадян – це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього.
Умови та підстави видачі органами державної реєстрації актів цивільного стану документів про державну реєстрацію актів цивільного стану визначені розділом ІУ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі - Правила), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 року наказ №719/4940.
Відповідно до абзацу дев`ять пункту 9 розділу І Правил, повторна видача свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, а також видача витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного цивільного стану при підтвердженні права особи на отримання даних документів та, в окремих випадках, родинних відносин між заявником та особою, щодо якої складено актовий запис цивільного стану.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що за наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
Позивачу надано Висновок про неможливість внесення змін до актового запису про народження №1056 від 04.09.2001 року та роз`яснено право оскаржити його в адміністративному та/або судовому порядку, однак позивач цим правом не скористався.
Щодо наявності порушеного права
За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі №369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі №916/964/19 (пункт 7.3)).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини другої статті 16 ЦК України).
Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 57)).
Однак, на думку суду, позивачем невірно обраний спосіб захисту свого права.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом
За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено, яким саме чином порушуються його права.
У Відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначає, що факт того, що « ОСОБА_3 », зазначений у свідоцтві про народження позивача, та « ОСОБА_3 » є однією і тією ж особою – рідним батьком позивача, підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, та іншими офіційними документами. Вважає, що жодних «припущень» у позиції позивача немає. 
На думку представника позивача, неповне зазначення даних батька (без по батькові) в актовому записі про народження № 1056 від 04.09.2001 року створює для позивача тривалі перешкоди у реалізації його особистих немайнових прав на ім`я та достовірні відомості про походження (ст. 28, 294, 295 ЦК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини). Вважає, що це напряму обмежує його у беззаперечному доведенні родинних зв`язків у майбутніх правовідносинах (спадкування, майнові права тощо). 
Суд звертає увагу, що цивільне судочинство покликане захищати порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси фізичних осіб. Однак, матеріали справи не містять доказів порушення, невизнання або оспорювання прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з цим позовом. 
З огляду на зазначене, відсутність порушеного права виключає можливість задоволення позову та свідчить про неефективність обраного позивачем способу захисту та передчасність позовних вимог.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису про народження № 1056 від 04 вересня 2001 року, складеного на ім`я ОСОБА_4 , а саме: у графі «Відомості про батька» доповнити відомості про по батькові батька – « ОСОБА_5 », зазначивши повне ім`я батька як « ОСОБА_3 »; зобов`язання Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повторно видати ОСОБА_4 свідоцтво про народження із урахуванням внесених змін та проставленням штампу «Повторно».
Згідно актового запису про народження № 1056 від 04.09.2001 року, складеного Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та повного витягу з ДРАЦС щодо актового запису про народження № 0058232545 від 08.05.2026 року, в графі «відомості про батька» зазначено прізвище « ОСОБА_6 », ім`я « ОСОБА_7 », дата народження зазначено « ІНФОРМАЦІЯ_3 », громадянство «Республіка Молдова», відсутні данні щодо по батькові батька дитини. 
Відповідно до п.2.7 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, «На підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану, відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому», та у зв`язку з тим, що на запит відповідно до Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 13.12.1993 року, було надіслані запити до компетентних органів Республіки Молдова, щодо надання копії актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідач повідомляє, що копія актового запису про народження ОСОБА_3 до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не надійшла, та момент державної реєстрації народження дитини батько був громадянином іншої держави, при державній реєстрації народження був пред`явлений паспорт громадянина Республіки Молдова, у якому не було зазначено по батькові батька дитини, та заявником проставлений підпис у актовому записі про народження дитини. 
Виходячи з наведеного, доводи позивача щодо невірності актового запису в частині не написання по батькові ОСОБА_8 не заслуговують на увагу.
Разом з цим, суд не знаходить підстав для встановлення неправильності в актовому записі про народження позивача, в графі «відомості про батька». Фактично позовні вимоги в цій частині, стосуються встановлення неправильності, яка передбачає втручання щодо встановлення по батькові іншої, а не позивача особи, а саме його батька - ОСОБА_8 , що як наслідок може мати певні правові наслідки для інших, не залучених до участі у справі осіб.
Суд звертає увагу на те, що у силу вимог абзацу 4 частини 3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.
Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.
Пунктом 2.13 вказаних Правил, визначено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану, у даному випадку актовий запис про народження є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актовий запис.
Вимоги позивача зобов`язати внести зміни до актових записів про народження охоплюється вимогою встановлення факту неправильності запису в актових записах і може бути усунута самим відповідним органом на підстав наведених вище нормативних актів про реєстрацію актів цивільного стану на підставі рішення суду.
Отже, внесення змін до Державного реєстру актів цивільного стану у зв`язку з неправильністю актових записів про народження здійснюється на підставі відповідного рішення суду про встановлення факту неправильності запису в актовому записі. А тому, в даному випадку, саме відповідним органом ДРАЦС слід внести такі зміни на підставі судового рішення. І тільки у разі відмови у внесенні таких змін на підставі рішення суду, позивач вправі оскаржити дії державного органу РАЦС в судовому порядку.
Відповідно до ч. 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-які обставини, які зазначаються в позовній заяві та на які посилаються позивач та/або відповідач повинні підтверджуватися відповідними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин суд доходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення юридичного факту та зобов`язання вчинити певні дії є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. ст. 4, 12, 13, 16, 51, 77-81, 128-130, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 352, 354 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення юридичного факту та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя         О. М. Куриленко