ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/5389/25 пров. № А/857/39311/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Борискін С.А.), ухвалене в порядку письмового провадження в м. Рівне 19 серпня 2025 року, у справі №460/5389/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

21.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в якому просив: визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Рівненській області, висловлену в листі від 20 лютого 2025 року №35245-2025, в оформленні та направленні на підставі заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, яка була додатком до заяви від 24 січня 2025 року, необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для призначення пенсії за вислугу років; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області оформити і направити подання та необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», із зарахуванням до його вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження ним служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяці з 27 липня 2005 року по 06 листопада 2015 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на зміну з 19.02.2022 правового регулювання спірних правовідносин, Верховний Суд у постанові від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22, серед іншого, дійшов висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16.02.2022. Зважаючи на те, що спірні правовідносини мали місце до 19.02.2022, то на переконання суду, позивач має право на пільгове обчислення вислуги років відповідно до Порядку № 393 (у редакції до 19.02.2022) для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ. Висновки аналогічного змісту викладені у постанові Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №380/8441/21. Встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що твердження відповідача щодо обрахунку вислуги років для призначенні пенсій згідно з п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-XII, виходячи виключно з календарних днів служби, без врахування періодів служби, яка обчислюється на пільгових умовах, безпідставні та необґрунтовані. Зважаючи на встановлене в ході судового розгляду справ, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у проведенні розрахунку вислуги років позивача, що дає право на пенсію, з урахуванням його пільгових періодів служби, вчинені не на підставі, в не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а отже є протиправними.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що умовою для призначення пенсії за вислугу років для осіб, які звільнились зі служби до набрання чинності Постанови № 119, але звернулись із заявою про оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» після набрання чинності зазначеної постанови, є наявність календарної вислуги років, без можливості обрахунку такої вислуги в пільговому обчисленні. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15 січня 2024 року у справі № 240/22910/22 та Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 520/5695/23. Визначальним в цій справі є момент, коли позивач почав реалізовувати своє право на призначення пенсії. Враховуючи те, що позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив підготувати, оформити належним чином та надати до ГУ ПФУ в Рівненській області оформлені належним чином документи, що необхідні для призначення пенсії у січні 2025 року, тобто після набрання чинності Постановою № 119, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, відтак його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними. Оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то Головне управління Національної поліції в Рівненській області правомірно відмовило позивачу щодо не оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та не подання їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 з липня 2005 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, у складі УМВС України в Рівненській області, а з листопада 2015 року по 15 лютого 2022 року проходив службу в Національній поліції.
У складі УМВС України в Рівненській області ОСОБА_1 проходив службу в наступні періоди, а саме:
з 27 липня 2005 року по 25 грудня 2007 року на посаді оперуповноваженого карного розшуку Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області;
з 26 грудня 2007 року по 27 липня 2010 року на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області;
з 28 липня 2010 року по 09 липня 2013 року на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області;
з 10 липня 2013 року по 06 листопада 2015 року на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області;
з 07 листопада 2015 року по 29 квітня 2016 року на посаді старшого інспектора Дубровицького ВП ГУНП в Рівненській області;
з 30 квітня 2016 року по 01 червня 2018 року на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Дубровицького ВП ГУНП в Рівненській області;
з 02 червня 2018 року по 04 січня 2021 року на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Зарічненського ВП ГУНП в Рівненській області;
з 04 січня 2021 року по 15 лютого 2022 року на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області.
15 лютого 2022 року ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції (за власним бажанням).
З довідки Головного управління Національної поліції в Рівненській області за №351- 2025 від 02 січня 2025 року встановлено, що вислуга років у календарному обчисленні на день його звільнення зі служби в поліції – 15 лютого 2022 року, становить 21 рік 06 місяців 01 день. 
24 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Рівненській області із заявою, в якій просив оформити та направити на підставі його заяви про призначення пенсії, яка була додатком до тієї заяви, необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», як такому, що набув календарної вислуги років (з урахуванням пільгової вислуги) більше 25-ти років.
03 березня 2025 року з Головного управління Національної поліції в Рівненській області надійшов простий поштовий лист, в якому знаходився лист відповідача за №35245-2025 від 20 лютого 2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в оформленні та направленні на підставі заяви про призначення пенсії документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для призначення пенсії за вислугу років, посилаючись на те, що в ОСОБА_1 відсутня календарна вислуга для призначення пенсії відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», тому відповідач вважає, що підстав для задоволення його заяви немає.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови у підготовці і наданні нового подання для призначення пенсії та розрахунку вислуги років на пенсію протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).
Згідно з пунктом «б» статті 1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань.
Частиною 1 статті 2 Закону №2262-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-»д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Частиною 2 статті 17 Закону №2262-ХІІ закріплено перелік періодів, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-»д», «з» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення. 
Порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 17-1 Закону №2262-ХІІ). 
На виконання зазначених вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 1992 року № 393 затвердив Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок № 393).
Відповідно до пункту 1 Порядку №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-»д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема служба в органах внутрішніх справ.
Положеннями пункту 2-1 Постанови № 393 встановлено, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Пунктом 3 Постанови № 393 визначено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що спірним у цій справі є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для направлення до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії за вислуги років.
Пункт 3 Порядку № 393 (в редакції Постанови № 119) визначає види служби, які зараховуються на пільгових умовах лише для визначення розміру пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що правове регулювання щодо права на призначення пенсії за вислугу років зазнало змін і, у зв`язку з такими змінами, як Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», так і Порядок № 393 (в редакції постанови № 119) виникнення права на таку пенсію пов`язують з наявністю певної вислуги років в календарному обчисленні, а не пільговому.
Тобто, фактично Постановою №119 усунуто розбіжності між Законом №2262-ХІІ та Постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ.
Враховуючи, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови № 393 визначає, що певні періоди підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.
Отже, на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років. 
Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2024 року у справі № 520/5695/23, від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 10 жовтня 2024 року у справі №560/1979/23, від 04 лютого 2025 року у справі №260/716/23, від 06 жовтня 2025 року у справі № 340/4308/24.
У постанові від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22 Верховний Суд серед іншого дійшов висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 10.12.2024 у справі № 520/5695/23 сформував правовий висновок, відповідно до якого визначальним у спірних правовідносинах є момент, коли позивач почав реалізовувати своє право на призначення пенсії. Ураховуючи те, що він звернувся з заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ у 2023 році, після набрання чинності постановою №119, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, відтак його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що календарна вислуга років позивача становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, тому відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні вимог щодо підготовки пакету документів для подачі до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції вважає, що в межах спірних правовідносин відсутні правові підстави для підготовки пакету документів для подачі до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому відсутні підстави для задоволення позову. 
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, що є наслідком його скасування з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року у справі №460/5389/25 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний