| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8758/15 Суддя (судді) першої інстанції: Шумей М.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Попової О.Г., суддів: Говорун О.В., Чуприна О.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної екологічної інспекції України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про скасування наказу, поновлення на роботі та зобов`язання нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) звернувся до Окружним адміністративним судом міста Києва з позовом до Державної екологічної інспекції України (надалі по тексту також - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункту 6 наказу Державної екологічної інспекції України №109-о від 20.04.2015 року в частині його звільнення з посади; 
- зобов`язати видати наказ щодо поновлення на посаді завідуючого сектору внутрішнього аудиту Державної екологічної інспекції України;
- зобов`язати нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року № 399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 826/8758/15 передана на розгляд та вирішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №109-о від 20.04.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 завідуючого сектору внутрішнього аудиту Державної екологічної інспекції України.
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Державної екологічної інспекції України від 25.05.2015 № 136-о "Про виплату компенсації при звільненні ОСОБА_1 ".
Поновлено ОСОБА_1 з 26 травня 2015 року на посаді завідуючого сектору внутрішнього аудиту Державної екологічної інспекції України.
Зобов`язано Державну екологічну інспекцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 з 26 травня 2015 року на посаді завідуючого сектору внутрішнього аудиту Державної екологічної інспекції України та нарахування і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць - допустити до негайного виконання. 
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Державна екологічна інспекція України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Вказує, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність подати заяву що до нього не застосовуються заборони визначені у Законі України "Про очищення влади". Також, наказ від 01.04.2015 № 96-о "Про проведення в апараті Держекоінспекції України перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", був оприлюднений в день його прийняття та офіційному вебсайті інспекції.
Позивач був держаним службовцем, а тому, на думку відповідача, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин не врегульованих Законом України "Про державну службу" та Законом України "Про очищення влади". Закон України "Про очищення влади" передбачав запровадження алгоритму заборон та обмежень незалежно від індивідуальних обставин державного службовця, його місцеснаходження, стану здоров`я та ін. Норми вказаного закону є спеціальним по відношенню на інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими собами у визначений законом строк, а тому вважає, що відповідач при видачі спірного наказу діяв обгрунтовано, з урахуванням всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Також, на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду апеляційну скаргу подав ОСОБА_1 , в якій просить змінити рішення суду в частині стягнення на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.05.2015 року по момент винесення постанови суду.
В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не здійснив розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не визначив період вимушеного прогулу та не стягнув конкретну суму такого, що являється не ефективним способом захисту порушеного права.
Позивачем подано 06.04.2026 доповнення до апеляційної скарги в яких містяться розрахунки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26.05.2015 по 09.03.2026 в сумі 1028996,63 грн.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2026, 13.04.2026 та від 20.04.2026 відкриті апеляційні провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з пункту 3 частини першої статті 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а скарга Державної екологічної інспекції України залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Держекоінспекції України від 16.05.2014 № 115-0 ОСОБА_1 призначено на посаду завідуючого сектору внутрішнього аудиту Державної екологічної інспекції України.
На виконання вимог Закону України "Про очищення влади", Порядку проведення перевірки відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №563, та Плану проведення перевірок відповідно до Закону України "Про очищення влади", затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №1025-р, Державною екологічною інспекцією України, в особі першого заступника голови ОСОБА_2 , прийнято наказ № 96-о від 01.04.2015 року "Про проведення в апараті Держекоінспекції України перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", відповідно до п.3 якого визначено провести в центральному апараті Держекоінспекції України та територіальних органах Держекоінспекції України перевірку відповідно до затвердженого Плану заходів, визначивши днем початку проведення перевірки - 07 квітня 2015 року, відносно керівників структурних підрозділів Держекоінспекції України, керівників та заступників керівників територіальних органів Держекоінспекції України.
Згідно пункту 6 наказу Держекоінспекції України від 20.04.2015 № 109-о "Про звільнення" відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) ОСОБА_1 звільнено з посади завідуючого сектору внутрішнього аудиту Державної екологічної інспекції України за невиконання вимог частин другої та третьої статті 4 Закону України "Про очищення влади", що виразилось в неподанні керівникові Держекоінспекції України власноруч написаної заяви у строк, передбачений Законом України "Про очищення влади", про те, що до нього не застосовуються відповідні заборони і про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо нього, відповідно до Закону України "Про очищення влади".
Пунктом 6.1 даного наказу визначено - вважати днем звільнення позивача перший день виходу з лікарняного на роботу.
Даний наказ підписано першим заступником голови Держекоінспекції України ОСОБА_2.
Відповідно до наказу від 19.05.2015 № 132-о серед іншого було визначено, що пункт 6 та 6.1 наказу від 20.04.2015 № 109-о вважати відповідно пунктами 5 та 5.1.
Наказом Держекоінспекції України від 25.05.2015 № 136-о "Про виплату компенсації при звільненні ОСОБА_1 " було постановлено - вважати днем звільнення позивача 25.05.2015, тобто перший день виходу з лікарняного. Даний наказ підписано першим заступником голови Держекоінспекції України ОСОБА_2.
Судом також встановлено, що позивач з 27.01.2015 по 23.05.2015 перебував на лікарняному, що підтверджується наявними у матеріалах адміністративної справи листками непрацездатності (т.1 а.с. 11-13, т.2 а.с. 80).
Позивач вважаючи наказ про звільнення протиправним та незаконним звернувся до суду з вимогою про його скасування, поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII (далі - Закон) визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.
Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист (частина друга статті 1 Закону № 1682-VII).
Статтею 2 Закону № 1682-VII встановлено, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: 1) Прем`єр-міністра України, Першого віце-прем`єр-міністра України, віце-прем`єр-міністра України, а також міністра, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Фонду державного майна України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, їх перших заступників, заступників; 2) Генерального прокурора України, Голови Служби безпеки України, Голови Служби зовнішньої розвідки України, начальника Управління державної охорони України, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, керівника податкової міліції, керівника центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, їх перших заступників, заступників; 3) військових посадових осіб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації; 4) членів Вищої ради юстиції, членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, професійних суддів, Голови Державної судової адміністрації України, його першого заступника, заступника; 5) Глави Адміністрації Президента України, Керівника Державного управління справами, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, їх перших заступників, заступників; 6) начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту; 7) посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України; 8) членів Центральної виборчої комісії, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, голів та членів національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв`язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг; 9) керівників державних, у тому числі казенних, підприємств оборонно-промислового комплексу, а також державних підприємств, що належать до сфери управління суб`єкта надання адміністративних послуг; 10) інших посадових і службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування; 11) осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1-10 цієї частини.
Так, відповідно до статті 4 Закону № 1682-VII особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону. Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.
Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.
Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII.
Подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.
Згідно з частиною четвертою статті 5 Закону № 1682-VII організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.
Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 (далі - Порядок № 563), визначає механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону № 1682-VII.
Згідно з пунктом 49-1 Порядку № 563 перевірці підлягають особи, які займають посади, передбачені пунктами 1-10 частини першої статті 2 Закону № 1682-VII, а також особи, за якими в установленому законодавством порядку зазначені посади зберігаються.
Пунктом 4 Порядку № 563 передбачено, що організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка (далі - керівник органу).
Відповідно до пунктів 5-8 Порядку № 563 керівник органу або голова суду згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі (далі - початок проведення перевірки в органі), в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний структурний підрозділ).
Рішення про початок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному вебсайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доводиться відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці.
У разі коли в органі, в якому проводиться перевірка, відсутня технічна можливість для оприлюднення рішення про початок проведення перевірки в органі, такий орган надсилає зазначене рішення в день його прийняття у паперовій та електронній формі (скановану копію у форматі pdf) на електронну адресу органу, якому підпорядковується зазначений орган. Орган, якому підпорядковується орган, в якому проводиться перевірка, у той самий день оприлюднює рішення на власному офіційному вебсайті.
Особа, яка підлягає перевірці, зобов`язана у десятиденний строк із дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу, зокрема у разі незастосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону: власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1; копії, засвідчені підписом керівника кадрової служби і скріплені печаткою (далі - засвідчені копії): сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, ім`я та по батькові, видачу паспорта та місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України); декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік, складеної за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».
Згідно з пунктом 10 Порядку № 563 повідомлення особою, яка підлягає перевірці, в заяві про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті Закону України «Про очищення влади», або неподання нею заяви у строк, зазначений у пункті 8 цього Порядку, є підставою для звільнення особи з посади, що вона обіймає, не пізніш як на третій день після подання такої заяви або закінчення строку подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої відповідно частиною третьою або четвертою статті 1 Закону.
Відповідно пункту 14 Порядку, відповідальний структурний підрозділ протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка підлягає перевірці, на підставі відомостей, наявних в особовій справі такої особи, або на підставі наданих особою документів, а також інформації з Реєстру про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених пунктами 1 - 8 частини другої, пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону.
Згідно пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади».
Як правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання вимог Закону України «Про очищення влади», Порядку проведення перевірки відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 563, та Плану проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 1025-р, Державною екологічною інспекцією України, в особі першого заступника голови ОСОБА_2., прийнято наказ № 96-о від 01.04.2015 року «Про проведення в апараті Держекоінспекції України перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» визначено провести перевірку 07 квітня 2015 року відносно керівників структурних підрозділів Держекоінспекції України, керівників та заступників керівників територіальних органів Держекоінспекції України.
У зв`язку з неподанням позивачем керівникові Держекоінспекції України власноруч написаної заяви у строк, передбачений Законом України «Про очищення влади», про те, що до нього не застосовуються відповідні заборони і про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо нього, відповідно до Закону України «Про очищення влади» відповідно до наказів Держекоінспекції України від 20.04.2015 № 109-о «Про звільнення» від 25.05.2015 № 136-о позивача було звільнено 25.05.2015 - у перший день виходу з лікарняного.
Суд вважає спірний наказ про звільнення позивача винесено незаконно, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 27.01.2015 по 23.05.2015 перебував на лікарняному, що підтверджується наявними у матеріалах адміністративної справи листками непрацездатності, а отже в силу вказаних обставин був позбавлений можливості, на виконання наказу про проведення перевірки, подати у встановленому порядку та строки відповідну заяву (а.с. 11-13 т.1, 80 т.2).
При цьому відповідачем зазначено, що згідно листа Держекоінспекції від 03.04.2015 № 6-2/960 та відповідно до змісту доповідних записок головного спеціаліста Сектору по роботі з персоналом від 03.04.2015, 10.04.2015 та 14.04.2015, ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність в термін до 16 квітня 2015 року особисто подати керівникові Держекоінспекції власноруч написану заяву про те, що до нього не застосовуються заборони, визначені Законом № 1682-VII, про надання згоди на проходження перевірки та оприлюднення відомостей.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на те, що згідно листа відповідача від 03.04.2015 № 6-2/960 позивач був повідомлений належним чином про початок проведення перевірки та необхідність подання відповідної згідно, а відповідно до доповідних записок головного управління сектору по роботі з персоналом позивача було повідомлено по телефону є безпідставними, оскільки жодних доказів про те, що позивача фактично, належним чином був ознайомлений зі змістом листа від 03.04.2015 № 6-2/960 (зокрема, повідомлено йому під розписку, надіслано йому за адресою проживання (та ним отримано), відповідачем суду не подано.
До того ж станом на дату винесення листа - 03.04.2015 позивач згідно листка непрацездатності серії АГО № 650935 перебував на лікарняному, що ставить під сумнів фактичне ознайомлення позивача ОСОБА_1 з таким листом.
Повідомлення позивача згідно складених доповідних записок головного спеціаліста Сектору по роботі з персоналом у телефонному режимі суд оцінює критично, так як дана форма повідомлення не є належною і не передбачена чинним законодавством та, відповідно, неможливо встановити факт такого повідомлення саме позивача.
Відтак, жодних доказів про обізнаність позивача з початком проведення перевірки та необхідність подання відповідно заяви, відповідачем не подано та суду не доведено.
З огляду на викладене та фактичну відсутність позивача на робочому місці у зв`язку із перебування його на лікарняному у період з 27.01.2015 по 23.05.2015, ОСОБА_1 був позбавлений можливості подання вищевказаної заяви та ознайомитися з початком проведення щодо нього перевірки, а тому винесене рішення про звільнення через неподанням позивачем власноруч написаної заяви у строк, передбачений Законом України «Про очищення влади» є протиправним.
Також суд звертає увагу, що спірний наказ про звільнення позивача з посади був виданий під час перебування останнього на лікарняному. При цьому відповідачем, в свою чергу, не заперечується факт того, що він був обізнаний про дану обставину.
Так, відповідно до приписів ч.3 ст. 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
З матеріалів справи вбачається, що позивач задовго до початку проведення перевірки та на момент звільнення, а саме з 27.01.2015 по 23.05.2015 перебував на стаціонарному лікуванні.
Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що спірний наказ прийнятий в період тимчасової непрацездатності позивача, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП.
Колегія суддів вважає і правильним висновок Івано-Франківського окружного адміністративного суду, що норми трудового законодавства поширюються на всіх працівників, які виконують роботу на підставі трудового договору, крім випадків визначених законом, в тому числі і на позивача розповсюджуються спірні приписи КЗпПУ. Норм, які б спростовували вказане відповідачем не зазначено та судом не встановлено.
Крім того, згідно частини п`ятої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», заступники керівника центрального органу виконавчої влади здійснюють повноваження відповідно до затвердженого керівником центрального органу виконавчої влади розподілу обов`язків, якщо інше не передбачено законом.
У разі відсутності керівника центрального органу виконавчої влади чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин його обов`язки виконує один із заступників відповідно до встановленого керівником центрального органу виконавчої влади розподілу обов`язків.
Згідно до абзацу п`ятого пункту 1 Розподілу обов`язків між Головою Держекоінспекції України, першим заступником Голови та заступником Голови, затвердженого наказом Держекоінспекції від 03.06.2014 року № 65 Голова, в установленому порядку, призначає на посаду та звільняє з посади працівників Держекоінспекції України, керівників територіальних органів та її заступників.
Відповідно до пункту 2 Розподілу обов`язків між Головою Держекоінспекції України, першим заступником Голови та заступником Голови, перший заступник Голови Держекоінспекції України за посадою має право виконувати обов`язки є першим заступником Головного державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до абзацу сьомого пункту 2 Розподілу обов`язків між Головою Держекоінспекції України, першим заступником Голови та заступником Голови у період виконання обов`язків Голови Держекоінспекції України, здійснює загальне керівництво діяльністю Держекоінспекції України, застосовує в установленому порядку заходи дисциплінарного впливу до працівників Держекоінспекції України та її територіальних органів, окрім Голови та заступника Голови, а також в установленому порядку, призначає на посади та звільняє з посад працівників Держекоінспекції України.
Згідно абзацу шостого пункту 2 Розподілу обов`язків між Головою Держекоінспекції України, першим заступником Голови та заступником Голови за дорученням Голови Держекоінспекції України приймає в установленому порядку рішення з інших питань основної діяльності Держекоінспекції України.
В абзаці першому пункту 4 Розподілу обов`язків між Головою Держекоінспекції України, першим заступником та заступником Голови, зазначено: установити такий порядок взаємозамінності Голови Держекоінспекції України, першого заступника Голови та заступника Голови Держекоінспекції України: у разі відсутності Голови Держекоінспекції України його обов`язки виконує перший заступник Голови Держекоінспекції України.
Так, судом було встановлено, що наказ від 20.04.2015 № 109-о та наказ від 25.05.2015 № 136-о підписані першим заступником голови Держекоінспекції України ОСОБА_2.
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.05.2015 № 518-р ОСОБА_2 відсторонено від виконання обов`язків першого заступника Голови ДЕІ України, а розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.05.2015 № 519-р тимчасово покладено виконання обов`язків Голови ДЕІ України на ОСОБА_4 .
Надалі розпорядженням Кабміну від 27.05.2015 №556-р визнано таким, що втратив чинність розпорядження від 20.05.2015 № 519-р, яким ОСОБА_4 було призначено т.в.о. Голови ДЕІ України.
Отже суд першої інстанції правильно виснував, що в період з 20.05.2015 по 27.05.2015 обов`язки Голови ДЕІ України тимчасово виконував ОСОБА_4., проте наказ від 25.05.2015 № 136-о підписаний не уповноваженим та відстороненим від виконання обов`язків першим заступником Голови ДЕІ України ОСОБА_2., що також свідчить про його протиправність.
Крім того, наказ від 25.05.2015 № 136-о було прийнятий відповідно до наказу від 20.04.2015 № 109-о, який безпосередньо пов`язаний з останнім, та ним визначено день звільнення позивача - 25.05.2015, як перший день виходу з лікарняного.
Додатково колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду акцентує увагу на тому, що на вебсайті рішення про початок проведення перевірки в органі та доведення про таке рішення відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці, - є окремими заходами з реалізації Закону України «Про очищення влади», які не підлягають ототожненню. Оприлюднення на вебсайті рішення про початок проведення перевірки здійснюється з метою надання можливості невизначеному колу осіб ознайомитися з цим рішенням.
Так, вказаними законодавчими приписами не визначено певного способу доведення до осіб рішення про початок проведення перевірки в органі, проте, зі змісту пункту 6 Порядку № 563 проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» вбачається, що відповідна інформація доводиться особисто до посадової особи шляхом вчинення активних дій відповідальними особами такого органу, а не шляхом розміщення у загальнодоступних ресурсах для невизначеного кола осіб, оскільки, в такому разі обов`язок доведення рішення про початок проведення перевірки перетворюється на обов`язок особи, яка підлягає перевірці, постійно відстежувати загальнодоступні ресурси.
Розміщення на вебсайті відповідного наказу про початок проведення перевірки, не є передбаченим законодавством належним способом та порядком доведення до відповідної особи вимог, що висуваються щодо необхідності подати відповідну заяву. Не доведення належним способом до такої особи, що підлягала перевірки Закону України «Про очищення влади» наказу про початок перевірки не надавало можливості позивачу скористатися своїм правом на подання відповідної заяви.
Таким чином, перекладання на особу, яка знаходиться на лікарняному, обов`язку активного та постійного пошуку інформації щодо діяльності органу, в якому проводиться перевірка за Законом України «Про очищення влади», та щодо прийнятих таким органом рішень є необґрунтованим та безпідставним.
За таких обставин, доводи відповідача про доведення до відома позивача наказу № 96-о від 01.04.2015 про проведення перевірки, шляхом оприлюднення цього наказу на вебсайті, є помилковими.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21.11.2019 у справі № 812/211/15 та від 27.08.2021 у справі № 826/3544/16, яку суд враховує при розгляді даної справи.
За сталою практикою ЄСПЛ поняття приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. пункт 25 «C. проти Бельгії» від 7 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. пункт 61 рішення Суду у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002)). Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (див. пункт 29 рішення Суду у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16 грудня 1992 року. Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. пункт 47 рішення Суду у справі «Sidabras and Dћiautas проти Латвії» (справи №№ 55480/00 та 59330/00, ECHR 2004) і пункти 22-25 рішення Суду у справі «Bigaeva проти Греції» від 28 травня 2009 року (справа 26713/05)). Окрім того, було встановлено, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (див. пункти 43-48 рішення у справі «Ozpinar проти Туреччини» від 19 жовтня 2010 року (справа № 20999/04)). З рештою, у статті 8 Конвенції йдеться про захист честі та репутації як частину права на повагу до приватного життя (див. пункт 35 рішення у справі «Pfeifer проти Австрії» від 15 листопада 2007 року (справа № 12556/03) та пункти 63, 64 рішення у справі «A. проти Норвегії» від 9 квітня 2009 року (справа № 28070/06), пункт 165 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11)).
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та пункт 52 рішення у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року).
У пунктах 310-315 рішення у справі «Полях та інші проти України» (Case of Polyakh and others v. Ukraine) (заяви № 58812/15 та 4 інші, 17 жовтня 2019 року), досліджуючи питання щодо пропорційності звільнення заявника з посади у зв`язку з неподанням заяви про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», зауважив на такому:
«Четвертого заявника звільнили та застосували до нього обмежувальні заходи, передбачені Законом «Про очищення влади», через подання ним заяви про незастосування до нього Закону «Про очищення влади» із чотириденним запізненням (див. пункти 30 і 34).
Якщо передбачені Законом «Про очищення влади» заходи були застосовані до заявника лише через подання заяви з чотириденним запізненням, навіть якщо в іншому випадку ці заходи до нього не були би застосовні, Суд не може зрозуміти, як такі серйозні заходи могли вважатися пропорційними тривіальному характеру проступку заявника. Ні національні суди, ні Уряд жодним чином цього не пояснили. Особливість ситуації заявника полягала у тому, що на момент закінчення строку для подання заяви він хворів. Жодних аргументів, що затримка та подання ним заяви наступного дня після виписки з лікарні спричинили які-небудь проблеми у контексті загальної перевірки, наведено не було.
Суть відповідної заяви полягала у тому, що посадова особа повідомляла, застосовувалися до неї обмежувальні заходи, передбачені Законом «Про очищення влади», чи ні. Проте у цій справі ніколи не робилося припущення про існування невідомих фактів у кар`єрі четвертого заявника, які могли би бути виявлені в його заяві. Безперечно єдиною можливою підставою для застосування Закону «Про очищення влади» було те, що у 2010 - 2014 роках він працював у податковій службі, і про це було добре відомо його роботодавцю, якому була подана заява, самій податковій службі. У цьому розумінні у цій справі обов`язок подати заяву відрізнявся від ситуацій, коли такий обов`язок мав на меті викриття певних потенційно прихованих фактів, таких як таємна співпраця зі службами безпеки колишніх тоталітарних режимів.
Тому Суд не може зрозуміти, як застосування такого серйозного обмежувального заходу через незначну затримку у поданні такої технічної заяви могло вважатися «необхідним у демократичному суспільстві».
У підсумку ЄСПЛ дійшов висновку про те, що не було доведено, що втручання щодо будь-кого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві. Отже, було порушено статтю 8 Конвенції щодо всіх заявників (пункти 323, 324 вказаного рішення).
Таким чином, застосування такого заходу, як звільнення із служби з підстави, передбаченої абзацом першим частини третьої статті 4 Закону України «Про очищення влади», не є ані пропорційним, ані необхідним у демократичному суспільстві, та створює передумови для порушення з боку України міжнародних зобов`язань за статтею 8 Конвенції.
Аналогічна правова позиція вже неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 27.05.2020 у справі № 813/655/18, від 03.06.2020 в справі № 812/1727/15, від 29.07.2020 у справі № 820/5016/15, від 29.04.2021 у справі № 823/739/16.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_1 з підстави, передбаченої абзацом першим частини третьої статті 4 Закону України «Про очищення влади», у період перебування його на лікарняному, є протиправним, а тому наказ Державної екологічної інспекції України від 20.04.2015 № 109-0 «Про звільнення» є протиправним та підлягає скасуванню.
Скасування наказу про звільнення позивача, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі, а саме на посаді, з якої його звільнили, із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також з визнанням противоправними дії Державної екологічної інспекції України, пов`язаних з направленням листа до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», повідомлення про звільнення ОСОБА_1 , як про державного службовця, звільненого за порушення Закону України «Про очищення влади», з інформуванням Міністерства юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 27.08.2021 у справі № 826/3544/16.
При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП України, а тому встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Зважаючи на констатацію судом протиправності звільнення позивача з посади, останній має бути поновлений на раніше займаній посаді, а саме на посаді завідуючого сектору внутрішнього аудиту Державної екологічної інспекції України.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.
Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110), днем звільнення вважається останній день роботи.
Отже, оскільки наказом Державної екологічної інспекції України від 20.04.2015 № 109-0 позивача звільнено з посади 25.05.2015, то цей день є його останнім робочим днем, тому поновлювати позивача на посаді слід з наступного дня після звільнення - з 26.05.2015.
Частиною третьою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з приписами пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.
Пунктом 5 цього Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
З наявної у матеріалах справи довідки Державної екологічної інспекції України від 06.08.2015 № 6, середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення становила 203,75 грн.
Оскільки день звільнення позивача (25.05.2015) є останнім днем його роботи, період вимушеного прогулу, що підлягає оплаті - це період з 26.05.2015 по день ухвалення судом рішення про поновлення позивача (09.03.2026), який складає 2745 робочих дні.
Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, який підлягає стягненню на його корить з відповідача, складає 559 293,75 грн (203,75 грн * 2745 робочих дні).
Відповідно до пункту 2 та пункту 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Таким чином, рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.
Разом з тим, вирішуючи дану справу, судом першої інстанції не було враховано, що середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен був обрахований та стягнутий судом першої інстанції, замість зобов`язання відповідача його нарахувати.
Відтак, колегія суддів приходить до переконання про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції у цій частині.
У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню у вказаній апеляційним судом частині.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України - залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 по справі №826/8758/15 - скасувати в частині зобов`язання Державну екологічну інспекцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, в цій частині ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 559 293,75 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч двісті дев`яносто три гривень) 75 копійок.
В іншій частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 по справі № 826/8758/15 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.Г. Попова

Судді: О.В. Говорун 

О.В. Чуприна