Справа № 212/8050/26 
2/212/5726/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2026 року м. Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді – Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Попової Ю.О., в порядку ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:
В липні 2026 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» через систему «Електронний суд», звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 63027369 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За даним кредитним договором Кредитодавець зобов?язався надати кредитні кошти у розмірі визначеному кредитним договором на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов?язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом. На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС» перерахувало кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн. на картковий рахунок відповідача.
01.09.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» укладено договір відступлення прав вимоги №01092025/1, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «ПОЗИКА» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором № 63027369 від 26.12.2021 року. Відповідно до Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ФК «Позика») становить 11 100,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 100,00 грн - заборгованість за відсотками, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь, а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн.
Ухвалою суду від 09 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.
Частково не погордившись із позовними вимогами, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Співак В.А. 17 липня 2026 року, через систему «Електронний суд», надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги визнає частково. Так, відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тіло кредиту. В частині нарахування процентів не погоджується, оскільки він є військовослужбовцем та відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також не погоджується із сумою витрат понесених на правничу допомогу, вважає, що заявлений розмір витрат не відповідає критеріям розумності та справедливості. Крім того, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу не доведений, а тому відсутні підстави для їх стягнення. Крім того, представник відповідача повідомляє, що відповідач поніс витрати на надання правничої допомоги, а також очікує їх понести у зв`язку із розглядом справи та орієнтовний попередній розмір таких витрат складає 5 000,00 грн. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, представник відповідача подасть протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
У зв?язку з надходженням до суду відзиву на позовну заяву, судове засідання призначене на 06 липня 2026 року відкладено з метою не порушення права позивача на подання відповіді на відзив. 
22 липня 2026 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив. Ознайомившись з відзивом на позовну заяву, представник позивача зазначила що відповідачем підтверджено факт отримання кредитних коштів за кредитним договором № 63027369 від 26.12.2021 року у розмірі 3 000,00 грн., тобто, при підписанні кредитного договору ОСОБА_1 розумів умови кредитування і погодився з ними. У свою чергу, відповідач не дотримався умов кредитного договору, оскільки не повернув кредит у встановлений строк і не здійснив жодного платежу в рахунок його погашення, внаслідок чого позивачем правомірно були нараховано відсотки за кожен день користування кредитом у розмірі визначеному договором. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов?язань у строк визначений договором, та які б спростовували суму заборгованості. З приводу статусу військовослужбовця представник позивача вказує, що надана відповідачем довідка № 178/01/59/14-2026 від 13.01.2026 року підтверджує лише факт проходження ним служби в національній поліції України з 15.03.2023 року та перебування його у відрядженні з 24.12.2025 року, однак не містить відомостей щодо виконання ним бойових завдань чи перебування у зоні бойових дій, а тому не є належною та достатньою підставою для звільнення відповідача від виконання зобов?язань за кредитним договором. Крім того, вимога щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь відповідача є необґрунтованою, оскільки представником відповідача не надано детального опису послуг із зазначенням витраченого часу та обсягу виконаних робіт, що позбавляє суд можливості належну оцінку таких витрат, а отже відсутні будь-які правові підстави для стягнення з Позивача витрат на правничу допомогу. 
Представник позивача у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у позовній заяві та відповіді на відзив просила суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Співак В.А. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подали, про причини неявки суд не повідомили.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ІРБІС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 63027369 в електронній формі, та підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора 626425, який було надіслано на мобільний телефон позичальника НОМЕР_1 після чого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн на свою платіжну картку № НОМЕР_2 на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом.
Факт отримання кредитних коштів позичальником підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 21.10.2025 року, відповідно до якої було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 26.12.2021 року на суму 3 000,00 грн, маска картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua 127435630 призначення платежу: зарахування 3 000,00 грн на карту № НОМЕР_3 .
Відповідно до п. 3.2. Договору за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2. цього Договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою Клієнта.
Відповідно до п. 4.2. Договору клієнт зобов`язується повністю повернути Кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за Кредитом до 26.03.2022 року шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок Товариства.
Відповідно до п. 5.8. Нарахування процентів за Кредитом провадиться кожного календарного дня на суму залишку Кредиту.
Відповідно до п.. 5.11.1 Договору процентна ставка є фіксованою та складає 3 відсотка в день; реальна річна процентна ставка за кредитом складає 246221,4 відсотків, розрахунок якої було здійснено на припущенні, що Сторони виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені у цьому Договорі;
Відповідно до п. 5.11.2. Договору процентна ставка діє лише в Пільговий період. Строк пільгового періоду обирається Клієнтом перед укладенням Договору, у значенні від 1 до 30 днів. Якщо Клієнт, з урахуванням вимог п.3.3 цього Договору, повторно обирає Пільговий період, такий період обирається до підписання Додаткового договору до цього Договору між Клієнтом та Товариством. Після закінчення строку Пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка, зазначена у п. 3.2.2. цього Договору.
Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № 63027369 від 26.12.2021 року, загальна сума заборгованості позичальника станом на 01.09.2025 року складає 11 100,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 100,00 грн. - заборгованість за відсотками.
01.09.2025 року між ТОВ «ФК «ІРБІС» та ТОВ «ФК «ПОЗИКА» укладено договір відступлення прав вимоги № 01092025/1, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «ПОЗИКА» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором № 63027369 від 26.12.2021 року.
До договору факторингу сторони підписали акт приймання-передачі реєстру прав вимоги до договору факторингу №01092025/1.
Відповідно до витягу з із додатку №1 до договору факторингу №01092025/1 від 01.09.2025 року загальна сума заборгованості позичальника складає 11 100,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8 100,00 грн. заборгованість за відсотками.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з?ясувавши фактичні обставини справи, приходить до такого.
Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд зобов?язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України).
Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України “Про електронну комерцію” зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Поняття договору позики наведене у ст. 1046 ЦК України, відповідно до ч.1 якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За приписами ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За змістом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов?язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов?язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов?язання має виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов?язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Судом встановлено, що кредитний договір № 63027369 від 26.12.2021 укладений між сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», а тому є належним та чинним правочином, який породжує для сторін відповідні цивільні права та обов?язки.
Наданими позивачем доказами підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів та перехід до позивача права вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу.
Разом з тим відповідач взяті на себе зобов?язання належним чином не виконав, отримані кредитні кошти не повернув та проценти за користування кредитом не сплатив внаслідок чого утворилася заборгованість заборгованість у загальному розмірі 11 100,00 грн, яка складається з: 3 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 100,00 грн - заборгованість за відсотками.
Враховуючи те, що за умовами вищезазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України не надав, відтак, суд приходить до висновку, що заборгованість за основним боргом (тілом кредиту), яка складає 3 000,00 грн за кредитним договором № 63027369 від 26.12.2021 року підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПОЗИКА», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 по справі №234/3840/15-ц (провадження №61-3014св22), наголошено, що «заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».
Крім того, Верховним Судом у вказаній постанові наголошено, що «незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі». Вказана позиція суду узгоджується також з висновками Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18), від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19.
У постанові від 02.10.2020 по справі №911/19/19, Верховним Судом наголошено, що якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Тобто, в даному випадку, якщо відповідач не погоджується з відповідними розрахунками заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами він має право подати контррозрахунок. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги позивача, зокрема, контррозрахунок заборгованості, відповідачем не надано. Зазначена заборгованість підтверджуються з огляду на наявні докази в матеріалах справи, які не спростовані належним чином, зокрема копіями вказаних договорів в яких відображаються всі істотні умови такого виду договору та договорами факторингу з відповідними додатками.
Разом з тим, суд бере до уваги вимоги положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У ст. 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
В ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц.
Відповідно до довідки ОСОБА_1 , останній у період часу з 24 грудня 2025 року по теперішній час (13.01.2026-дата надання довідки) перебуває у відрядженні щодо забезпечення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. ОСОБА_1 проходить службу у Національній поліції України та з 20 листопада 2025 року перебуває на посаді інспектора взводу №1 роти №1 полку управління поліції особливого призначення №3 ДПОП «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Крім того, згідно копії посвідчення Серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України з 01.01.2025. 
Отже, на відповідача ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто, позивачем необґрунтовано нараховано відповідачу відсотки за користування кредитом, а тому у відповідача відсутній обов`язок щодо їх сплати.
Відтак, наявні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) за кредитним договором № 63027369 від 26.12.2021 у загальному розмірі 3 000,00 грн.
Крім цього, позивач просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 5 500,00 грн.
Відповідно до п.1 ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи на підставі поданих доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості.
У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №463/2001/19 зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи вони вже фактично сплачені стороною, чи лише підлягають сплаті.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 39493634/03 від 02.01.2026 року укладеним між позивачем та адвокатом Лівак І.М., детальним описом робіт (наданих послуг) та актом приймання-передачі наданих послуг.
Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу, суд вважає можливим стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги у розмірі 1 486,49 грн., що є обґрунтованим, а також пропорційним розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 719,57 грн.
Керуючись ст. 15, 16, 512, 526, 530, 611, 625-628, 639, 1048, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» заборгованість за Кредитним договором № 63027369 від 26.12.2021 року у розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» витрати по оплаті правничої професійної допомоги у розмірі 1 486,49 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят шість гривень 49 копійок); витрати по оплаті судового збору у розмірі 719,57 грн (сімсот дев?ятнадцять гривень 57 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА», ЄДРПОУ 39493634, юридична адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, IBAN: НОМЕР_5 в ПуАТ «КБ «АКОРД БАНК», МФО 380634. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складений та підписаний 27 липня 2026 року.

Суддя:        О.  Н.  Борис