Головуючий І інстанції: Г.В. Костенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 р. | Справа № 440/2253/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Мінаєвої К.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Фоміної Л.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2026, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/2253/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до  Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) , в якому просив суд:
- визнати протиправною дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нерозгляді заяви щодо нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 70000,00 грн. за безпосередню участь у бойових діях з 01.07.2024 по 30.07.2024 та додаткову грошову винагороду в розмірі 100000,00 грн. пропорційно за кожен місяць перебування на лікуванні після поранення під час захисту Батьківщини за період з 19.08.2024 по 23.12.2024;
- зобов`язати Військову НОМЕР_2 розглянути заяву ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 70000,00 грн. за безпосередню участь у бойових діях з 01.07.2024 по 30.07.2024 та додаткову грошову винагороду в розмірі 100000,00 грн. пропорційно за кожен місяць перебування на лікуванні після поранення під час захисту Батьківщини за період з 19.08.2024 по 23.12.2024 та здійснити нарахування вказаних виплат. 
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні і реабілітації після поранення, а також щодо невиплати додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн за участь у бойових діях. 
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 10.12.2024 по 23.12.2024.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 10.12.2024 по 23.12.2024, з урахуванням раніше нарахованих та виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Направлення на медико-соціальну експертну комісію №2 від 24.12.2024 ОСОБА_1 перебував під наглядом лікувально-профілактичного закладу у період з 10.12.2024 по 24.12.2024. Крім того, вказаним направленням зафіксовано тимчасову непрацездатність позивача у періоди з 05.08.2024 по 19.08.2024 та з 10.12.2024 по 24.12.2024.
Суд врахував, що період з 05.08.2024 по 19.08.2024 відповідачем вже був врахований та оплачений, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, водночас період з 10.12.2024 по 23.12.2024 підтверджується належними медичними документами як період стаціонарного лікування позивача у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. 
З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 10.12.2024 по 23.12.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стосовно позовних вимог про стягнення додаткової грошової винагороди в розмірі 70000,00 грн. за безпосередню участь у бойових діях з 01.07.2024 по 30.07.2024, суд першої інстанції встановив, що умовою для настання права у військовослужбовця для отримання одноразової винагороди в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених), є виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора. Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження виконання позивачем саме таких бойових (спеціальних) завдань у спірний період матеріали справи не містять, зокрема, до суду не надано бойових наказів, бойових розпоряджень, журналів бойових дій, журналів ведення оперативної обстановки, бойових донесень, рапортів командирів підрозділів або інших документів, які б підтверджували безпосереднє виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань саме в умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №168 як підстава для виплати додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн.
При цьому, судом встановлено, що довідка військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2025 №1848/871/убд підтверджує факт безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, однак не містить відомостей щодо виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань саме на лінії бойового зіткнення, у першому ешелоні оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно у розумінні постанови Кабінету Міністрів України №168, тому суд виснував про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача права на отримання додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн за спірний період. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі № 440/2253/26 в частині відмови про визнання протиправних дій та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 70 0000 грн за безпосередню участь у бойових діях з 01.07.2024 року по 30.07.2024 року та ухвалити рішення про задоволення вказаних позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що у Довідці про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв1язку з військовою агресією російської федерації проти України від 05.04.2025 року № 1848/7/871убд (додаток 6) позивач брав участь безперервно у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв1язку з військовою агресією рф проти України в період з 30.03.2024 року по 30.07.2024 року, перебуваючи в Очеретинській селищній територіальній громаді Покровського району Донецької області, Міловській селищній громаді Старобільського району Луганської області, Петропавлівській сільській громаді Куп`янського району Харківської області.
Вважає, що інформація зазначена у Довідці є достатнім та допустимим доказом про виконання ним бойових (спеціальних) завдань саме на лінії бойового зіткнення, в тому числі і на тимчасового окупованій території, у першому ешелоні оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) у розумінні постанови Кабінету Міністрів України №168.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Відповідач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом направлення ним копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в електронній формі до електронного кабінету учасників справи.
Згідно зі статтею 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи оскарження позивачем рішення суду першої інстанції лише в частині відмови, апеляційним судом не надається оцінка рішенню суду в частині задоволених позовних вимог.
Розгляд апеляційної скарги здійснюється з урахуванням перебування головуючого судді Мінаєвої К.В. у період з 27.07.2026 по 21.08.2026 у щорічній відпустці відповідно до наказу Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2026 №2.2-06/268. 
V. Обставини, встановлені судом.
Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
05.08.2024 ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання отримав мінно-вибухову травму, ізольоване вогнепальне осколкове поранення правої кисті з переломом III п`ястної кістки та осколковий перелом правого колінного суглоба. Вказані обставини підтверджуються довідкою про обставини травми №1739/4412 від 29.08.2024, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 , згідно з якою поранення отримано під час захисту Батьківщини.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3665 ОСОБА_1 у період з 10.08.2024 по 19.08.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ХОР «ОГВВ» з приводу ізольованого вогнепального осколкового поранення правої кисті та перелому III п`ястної кістки зі зміщенням фрагментів. 09.08.2024 йому проведено оперативне втручання.
Згідно з довідкою ВЛК №3040 від 19.08.2024, виданою КНП ХОР «ОГВВ», травма ОСОБА_1 пов`язана із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим йому надано відпустку для лікування після поранення строком на 30 календарних днів, з 20.08.2024 по 19.09.2024.
Надалі довідкою ВЛК Військової частини НОМЕР_4 №3844 від 23.09.2024 ОСОБА_1 надано відпустку для лікування після поранення строком на 30 календарних днів, з 24.09.2024 по 24.10.2024.
Довідкою ВЛК Військово-медичного клінічного центру Південного регіону №4528/в від 18.10.2024 позивачу повторно надано відпустку для лікування після поранення строком на 30 календарних днів, з 19.10.2024 по 18.11.2024.
Також у період з 10.12.2024 по 24.12.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні відповідно до свідоцтва про хворобу №7741 від 10.12.2024, виданого ВМКЦ Південного регіону.
Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №1848/871/бл від 05.04.2025 підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 30.03.2024 по 19.04.2024, з 19.04.2024 по 30.07.2024, з 03.08.2024 по 05.08.2024 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Очеретинській селищній територіальній громаді Покровського району Донецької області, Мирненській селищній територіальній громаді Сватівського району Луганської області, Петропавлівській сільській громаді Куп`янського району Харківської області.
Підставою для видачі вказаної довідки зазначено: бойове розпорядження ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №313/9084/75т від 22.03.2024; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.03.2024 №94; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.05.2024 №128; бойове розпорядження ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №313/908/1522т від 14.04.2024; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2024 №222; бойове розпорядження т.в.о. командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №274дск від 27.07.2024; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2024 №226; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.08.2024 №228; рапорт командира НОМЕР_5 механізованого батальйону від 04.09.2024 №32885.
Позивач звертався до Військової частини НОМЕР_1 із заявами та адвокатськими запитами щодо нарахування і виплати додаткової грошової винагороди, зокрема у розмірі 70000 грн за безпосередню участь у бойових діях за період з 01.07.2024 по 30.07.2024 та у розмірі 100000 грн пропорційно часу перебування на лікуванні після поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 19.08.2024 по 23.12.2024.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2025 №1848/713695 позивачу повідомлено, що додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн нараховано та виплачено лише за період перебування на стаціонарному лікуванні з 05.08.2024 по 19.08.2024. Водночас за періоди перебування у відпустках для лікування після тяжкого поранення та подальшого лікування відповідачем додаткова винагорода не нараховувалась.
Відповідно до наданої довідки про суму нарахованого місячного грошового забезпечення та інших виплат за період з 23.03.2024 по 23.02.2025 позивачу у травні 2024 року було виплачено одноразову винагороду у розмірі 140000 грн, у червні 2024 року — 70000 грн, тоді як у липні 2024 року така винагорода не нараховувалась та не виплачувалась. 
Позивач вважаючи, що за період з 01.07.2024 по 30.07.2024 має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 70000 грн за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №1, а за період з 19.08.2024 по 23.12.2024 на виплату додаткової грошової винагороди в розмірі 100000 грн. пропорційно за кожен місяць перебування на лікуванні після поранення під час захисту Батьківщини, тому звернувся до суду з цим позовом. 
VІ. Позиція суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі по тексту - Закон №2011-XII).
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі по тексту - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі по тексту - Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
В подальшому, строк воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на день розгляду справи.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 (зі змінами до доповненнями), п.1.1 якої було установлено, що на період воєнного стану: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
Виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (п.1.2).
Відповідно до пункту 1 розділу XXXVII Порядку №260 (в редакції, яка діє після 01.04.2024), на період воєнного стану військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань:
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно;
на тимчасово окупованій російською федерацією території України;
на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій;
на території противника.
Згідно з пунктом 2 розділу XXXVII Порядку №260 (в редакції, яка діє після 01.04.2024), підтвердження виконання бойових (спеціальних) завдань здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або бойове донесення; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про виконання бойових (спеціальних) завдань кожним військовослужбовцем (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу.
Виплата одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів військових частин (установ, організацій). Накази про виплату одноразової винагороди особовому складу, у якого право на отримання одноразової винагороди настало у минулому місяці, видаються до 05 числа поточного місяця на підставі: даних обліку днів для виплати одноразової винагороди, які підтверджують наявність сумарно обчислених 30 днів виконання завдань військовослужбовцями в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу, за які виплата одноразової винагороди не здійснювалась; інформації про кількість днів виконання бойових (спеціальних) завдань для виплати одноразової винагороди, зазначеної у витязі з наказу командира військової частини (установи, організації) за попереднім місцем проходження служби військовослужбовця; інформації про кількість днів виконання бойових (спеціальних) завдань для виплати одноразової винагороди, зазначеної військовою частиною (установою, організацією), до якої для виконання завдань був відряджений військовослужбовець (пункти 4, 5 Порядку № 260).
Так, спірні правовідносини у даній справі стосуються права позивача на отримання одноразової винагороди у розмірі 70 000 грн., яке останній обґрунтовує тим, що в період з 01.07.2024 по 30.07.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Спірним питанням у цій справі є виплата позивачу одноразової винагороди в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання певних завдань, що передбачена п.1-1 Постанови № 168 за період з 01.07.2024 по 30.07.2024 року.
Відповідно до наданої довідки про виплачене грошове забезпечення позивачу виплачувалась додаткова винагорода у квітні 2024 - 100000 грн, у травні 2024 - 100000 грн, у червні 2024 - 100000 грн, у липні 2024 - 96774, 19 грн. Крім того позивач у травні 2024 отримав одноразову винагороду 140000 грн (за квітень-травень 2024), у червні 2024 - 70000 грн
Вказане свідчить, що позивачу виплачувалася, як додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн так і додаткова винагорода у розмірі 70 000 грн, що передбачені п.1-1 Постанови № 168.
Своє право на отримання одноразової винагороди в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання певних завдань, що передбачена п.1-1 Постанови № 168 за період з 01.07.2024 по 30.07.2024 року позивач обґрунтовує тим, що у Довідці про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 05.04.2025 року № 1848/7/871убд (додаток 6) вказано, що він брав участь безперервно у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України в період з 30.03.2024 року по 30.07.2024 року, перебуваючи в Очеретинській селищній територіальній громаді Покровського району Донецької області, Міловській селищній громаді Старобільського району Луганської області, Петропавлівській сільській громаді Куп`янського району Харківської області.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до практики Верховного Суду обов`язковою умовою для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України 28 лютого 2022 №168, є документальне підтвердження виконання бойових (спеціальних) завдань.
Підтвердження виконання бойових (спеціальних) завдань здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або бойове донесення; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про виконання бойових (спеціальних) завдань кожним військовослужбовцем (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) в умовах, визначених пунктом 1 розділу ХХХVІІ «Особливості виплати одноразової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку № 260.
Надана позивачем довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 05.04.2025 року № 1848/7/871убд підтверджує факт безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та свідчить про наявність підстав для виплати додаткової винагороди із розрахунку 100000 грн. на місяць, передбачених Порядком №260, яка не є спірною у даній справі, оскільки спірним є саме питання нарахування та виплати одноразової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 70 000 грн. за кожні 30 днів в період з 01.07.2024 по 30.07.2024.
При цьому, вказана довідка не містить відомостей щодо виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань саме на лінії бойового зіткнення, у першому ешелоні оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно у розумінні постанови Кабінету Міністрів України №168.
Крім того матеріали справи не містять інших доказів виконання позивачем у спірний період бойових (спеціальних) завдань із дотриманням умов, наведених у п.1 розділу XXXVII Порядку №260 (в редакції, яка діє після 01.04.2024), виконання яких зумовлює виникнення права на отримання одноразової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань.
Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії наказів щодо проходження служби ОСОБА_1 , матеріали щодо розгляду заяви ОСОБА_1 щодо виплати додаткової грошової винагороди, передбаченою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 70000 грн. за безпосередню участь у бойових діях з 01.07.2024 по 30.07.2024.
Однак до суду не надано бойових наказів, бойових розпоряджень, журналів бойових дій, журналів ведення оперативної обстановки, бойових донесень, рапортів командирів підрозділів або інших документів, які б підтверджували безпосереднє виконання Позивачем бойових (спеціальних) завдань саме в умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №168 як підстава для виплати додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять доказів виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, виконання яких зумовлює виникнення права на отримання одноразової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань, а тому у відповідача не було правових підстав для виплати зазначеної винагороди позивачу за спірний період.
Відтак, доводи скаржника щодо належного документального підтвердження виконання ним бойових завдань, виконання яких зумовлює виникнення права на отримання спірної винагороди, є необґрунтованими та суперечать висновкам суду.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, обґрунтовано відмовивши у задоволенні вимог ОСОБА_1 в оскаржуваній частині.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Частиною першою статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 по справі № 440/2253/26 залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач | | К.В. Мінаєва
Судді | | І.М. Ральченко   Л.О. Фоміна