465/4805/26
2/465/4302/26

РІШЕННЯ
іменем України
(заочне)

16.09.2026 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Коліщук З.М., з участю секретаря судових засідань Беднара А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 2385713 від 28.02.2025 у розмірі 29 197,00 грн, з яких: 9 700,00 грн — сума заборгованості за основним зобов`язанням; 0,00 грн — заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 425,00 грн — заборгованість за комісією за надання кредиту; 12 222,00 грн — заборгованість за комісією за обслуговування кредиту; 4 850,00 грн — заборгованість за неустойкою (штраф, пеня), а також понесені судові витрати.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги

 
28 лютого 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2385713.
Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця. Позивач зазначає, що підписанням кредитного договору відповідач підтвердила ознайомлення з його умовами та додатками, погодилась із запропонованими умовами кредитування.
Відповідно до умов договору кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими позичальником.
25 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №25072025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» відступило позивачу належні йому права грошової вимоги до боржників, визначених у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №25072025 від 25.07.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2385713 у загальному розмірі 29 197,00 грн, з яких 9 700,00 грн основна заборгованість, 2 425,00 грн комісія за надання кредиту, 12 222,00 грн комісія за обслуговування кредиту, 4 850,00 грн неустойка.
Позивач зазначає, що після відступлення права грошової вимоги відповідач платежів на погашення заборгованості ні на користь нового, ні на користь первісного кредитора не здійснювалось. З моменту набуття права вимоги позивачем додаткові штрафні санкції не нараховувалися.

Позиція відповідача

 
Відповідач обставин та підстав позову не спростувала, відзиву на позовну заяву не подала.

 
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

 
Ухвалою суду від 25.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не подала.
За таких обставин суд відповідно до вимог статей 280, 281 ЦПК України дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин

 
28 лютого 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №2385713.
Відповідно до умов договору сума кредиту становить 9 700,00 грн, загальний строк кредитування 345 днів, остаточний термін повернення кредиту 08.02.2026.
Процентна ставка за користування кредитом протягом строку кредитування становить 0,0010 відсотка річних. Денна процентна ставка 0,97 %
Умовами договору передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 2 425,00 грн, яка нараховується одноразово в момент видачі кредиту за ставкою 25 відсотків від суми кредиту.
Також договором передбачено комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) за весь строк кредитування у загальному розмірі 29 876,00 грн, яка нараховується за ставкою 14 відсотків від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період, крім останнього. Тривалість розрахункового періоду становить 15 днів.
Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 ..
Договором також передбачено відповідальність позичальника у разі прострочення виконання зобов`язань у вигляді штрафу за кожний випадок порушення строку внесення платежу, при цьому загальний розмір штрафів обмежений 50 відсотками суми кредиту.
Кредитний договір укладено в електронній формі та підписано позичальником із застосуванням одноразового ідентифікатора 865170.
Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 2385713 від 28.02.2025 є графік платежів за період з 28.02.2025 по 08.02.2026. Кількість днів у розрахунковому періоді 15 днів.
Згідно додатку № 2 до договору споживчого кредиту № 2385713 від 28.02.2025 ОСОБА_1 подала заявку ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» на отримання кредиту для задоволення особистих потреб..
Додатком № 3 до вищезазначеного договору є додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором.
Паспорт споживчого кредиту № 2385713 підписаний ОСОБА_1 28.02.2025 17:22 одноразовим ідентифікатором 499231, містить умови надання кредиту, аналогічні умовам наведеного договору, зокрема інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта, інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача.
На підтвердження виконання кредитодавцем своїх зобов`язань позивачем надано платіжне доручення № 41242825 від 28.02.2025, відповідно до якого на платіжну картку ОСОБА_1 НОМЕР_1 перераховано кредитні кошти у розмірі 9 700,00 грн. Призначення платежу: Кошти згідно договору 2385713.
25 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №25072025.
Згідно з актом прийому-передачі Реєстру боржників від 25.07.2025 до договору факторингу №25072025 первісний кредитор передав, а позивач прийняв право грошової вимоги до боржників, визначених відповідним Реєстром.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників позивач набув право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №2385713 у розмірі 29 197,00 грн, у тому числі 9 700,00 грн основної заборгованості, 2 425,00 грн комісії за надання кредиту, 12 222,00 грн комісії за обслуговування кредиту та 4 850,00 грн неустойки.
Доказів повернення відповідачем отриманих кредитних коштів матеріали справи не містять.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин

 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
Як визначено у ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Як визначено у ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
У частині ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено що, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 Кодексу).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документо-обіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електрон-ний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить Кредитний договір, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до умов Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договором визначено, що він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
У статті 204 ЦПК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України).
За частиною 1 статті 1077, частиною 3 статті 1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно зі статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 статті 599 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання»(статті 530, 631 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою статті 530 ЦК України).
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором установлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки і інших факторів на дату укладення договору.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом дії воєнного стану було неодноразово продовжено.
Згідно з п.18. Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами, та висновки суду за результатами позову

 
Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.за договором про споживчий кредит №2385713 від 28.02.2025.
Судом встановлено, що зазначений договір укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 в електронній формі із застосуванням передбачених Законом України «Про електронну комерцію» засобів ідентифікації позичальника.
Зі змісту кредитного договору та додатків до нього вбачається, що сторонами погоджено істотні умови кредитування, зокрема суму кредиту 9 700,00 грн, строк кредитування, порядок його повернення, процентну ставку, розмір та порядок сплати інших платежів за договором.
На підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань позивачем надано платіжний документ від 28.02.2025, згідно з яким на платіжну картку відповідача перераховано 9 700,00 грн. Доказів повернення відповідачем отриманих кредитних коштів у повному чи частковому обсязі матеріали справи не містять.
Відповідачем факт укладення договору, отримання кредитних коштів та наявність непогашеної заборгованості належними і допустимими доказами не спростовано.
Також матеріалами справи підтверджено перехід до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги за кредитним договором №2385713 на підставі договору факторингу №25072025 від 25.07.2025, акта прийому-передачі Реєстру боржників та відповідного витягу з Реєстру боржників. Отже, позивач є належним кредитором у спірному зобов`язанні.
За таких обставин вимога про стягнення 9 700,00 грн заборгованості за основним зобов`язанням є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Вирішуючи вимогу про стягнення 2 425,00 грн комісії за надання кредиту, суд виходить із такого.
Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом можуть включатися, зокрема, комісії та інші обов`язкові платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, за умови їх належного погодження зі споживачем та відображення у договорі про споживчий кредит.
Умовами договору №2385713 прямо передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 2 425,00 грн, що становить 25 відсотків від суми кредиту та нараховується одноразово в момент його видачі. Вказаний платіж визначений конкретною грошовою сумою, включений до загальних витрат за кредитом та відображений як у кредитному договорі, так і в паспорті споживчого кредиту та графіку платежів.
Таким чином, відповідач до укладення договору була поінформована про наявність такого платежу, його розмір та порядок нарахування, а відповідна умова була погоджена нею при укладенні кредитного договору.
При цьому саме по собі встановлення у договорі одноразової комісії, пов`язаної з наданням кредиту, не є безумовною підставою для визнання відповідної умови нікчемною. Такий підхід узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 вересня 2024 року у справі №331/2974/23, відповідно до якого після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» встановлення погодженої сторонами комісії, пов`язаної з наданням кредиту та включеної до загальних витрат за ним, саме по собі не суперечить закону.
Враховуючи, що розмір комісії за надання кредиту прямо визначений договором, належним чином доведений позивачем та був погоджений відповідачем при укладенні договору, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 2 425,00 грн комісії за надання кредиту.
Водночас вимога про стягнення 12 222,00 грн комісії за обслуговування кредиту задоволенню не підлягає.
Суд враховує, що законодавство не встановлює абсолютної заборони на включення до договору про споживчий кредит комісії за його обслуговування. Разом з тим така комісія має відповідати платі за конкретні додаткові чи супутні послуги, які надаються споживачу, а кредитодавець повинен визначити зміст таких послуг та обґрунтувати правову і фактичну підставу відповідної плати.
Аналогічний підхід викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 та постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21.
Зі змісту спірного договору вбачається, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості нараховується за ставкою 14 відсотків від суми кредиту за відповідні розрахункові періоди.
Разом з тим договором не конкретизовано, за які саме окремі додаткові чи супутні послуги, що надаються безпосередньо позичальнику, справляється зазначена комісія. Не визначено переліку таких послуг, їх змісту та вартості кожної з них.
Позивачем також не надано доказів фактичного надання ОСОБА_1 окремих платних послуг на суму 12 222,00 грн, які б не охоплювалися звичайними діями кредитодавця з ведення, обліку та контролю кредитної заборгованості.
Саме по собі зазначення у договорі платежу як «комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості)» не є достатнім для покладення на споживача обов`язку його сплатити без встановлення конкретної послуги, за яку така плата справляється.
Відтак вимога про стягнення 12 222,00 грн комісії за обслуговування кредиту є недоведеною та задоволенню не підлягає.
Щодо заявленої до стягнення неустойки у розмірі 4 850,00 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка та інші платежі, нараховані з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання відповідних зобов`язань, підлягають списанню кредитодавцем.
Оскільки спірний кредитний договір укладено 28.02.2025, тобто в період дії воєнного стану, заявлена позивачем неустойка у розмірі 4 850,00 грн нарахована за прострочення виконання зобов`язання саме у період, на який поширюється зазначене законодавче обмеження.
Отже, вимога про стягнення 4 850,00 грн неустойки задоволенню не підлягає.
Таким чином, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит №2385713 від 28.02.2025 у загальному розмірі 12 125,00 грн, з яких: 9 700,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 2 425,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту.

Розподіл судових витрат

 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Ціна позову становить 29 197,00 грн, тоді як позовні вимоги підлягають задоволенню на суму 12 125,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 105,65 грн (12 125,00 грн ? 2 662,40 грн / 29 197,00 грн).
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 247, 258, 259, 263-265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

 
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про споживчий кредит №2385713 від 28.02.2025 у розмірі 12 125 (дванадцять тисяч сто двадцять п`ять) гривень00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1 105 (одна тисяча сто п`ять) гривень 65 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення відповідачем може бути подана заява про його перегляд. 

Найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 16 вересня 2026 року.

Суддя Коліщук З.М.