ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року | Справа №160/8166/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якій позивачка просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 20.03.2026 року № 912160188016 про відмову в переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обрахувати та призначити пенсію по втраті годувальника після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, якщо після перерахування її розмір не є меншим за раніше встановлений розмір пенсії, починаючи з 12.03.2026 року.
-стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.03.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було винесено рішення № 912160188016 про відмову в перерахунку пенсії та переході на інший вид пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка, який на момент смерті був суддею у відставці. Мотивом відмови стало те, що розмір пенсії ОСОБА_1 в разі переведення на пенсію по втраті годувальника буде меншим за ту пенсію, яку вона зараз отримує як пенсіонер за віком. В рішенні відповідач навів розрахунок пенсії по втраті годувальника, який в разі переведення позивачки на неї буде складати 2595 грн. у свою чергу позивачка посилаєтсья на ті фактичні обставини, що вона з 04.04.1987 року знаходилася в офіційно зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який за життя мав статус судді у відставці та отримував щомісячне довічне утримання судді. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Позивачка перебуває на обліку в ГУПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язковє державне пенсійне страхування".
12.03.2026 року, позивачка подала до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву про перерахунок пенсії та перехід на інший вид пенсії – по втраті годувальнику після смерті чоловіка, у відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року, але їй у цьому було відмовлено рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 20.03.2026 року №912160188016.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивачка звернулася до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою суду від 10 квітня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Також відповідачам було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
21 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в якому відповідач 2 проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позову. так, відповідачем 2 зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 14.06.2014. 12.03.2026 заявниця звернулася із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, за померлого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно Закону України “Про судоустрій і статус суддів”. Відповідно до пункту 1 статті 36 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Згідно з пунктом 2.1 статті 36 Закону № 1058 непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Відповідно пункту 5 статті 142 Розділу Х Закону України “Про судоустрій і статус суддів” пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отриманого суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України “Про судоустрій і статус суддів” не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. За таких обставин, рішення від 20.03.2026 року №912160188016 про відмову у переведенні на інший вид пенсіє є правомірним і підстави для його скасування – відсутні.
28 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому відповідач 1 проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Так, відповідачем 1 зазначено, що 20 березня 2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було винесено рішення за №912160188016 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії та переході на пенсію по втраті годувальника у зв`язку із смертю чоловіка- ОСОБА_2 , який на момент смерті був суддею у відставці. Підставами відмови стало те, що розмір пенсії позивачки в разі переведення на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка буде меншим за ту пенсію, яку вона зараз отримує як пенсіонер за віком та складатиме 2595 грн. Законних підстав для обрахування пенсії померлого ОСОБА_2 та відповідно застосування такого розміру після обрахування відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року підстав немає.
Позивач надала до суду відповідь на відзив, доводи якої аналогічні аргументам та підставам позовної заяви.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є пенсіонеркою, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
04.04.1987 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , який за життя мав статус судді у відставці.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 2007 року отримував щомісячне довічне утримання судді, що підтверджується рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року по справі № 160/4619/21, та відповідачем не заперечується.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
12.03.2026 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення її на інший вид пенсії з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, розраховану за нормами Закону України «Про державну службу». 
20.03.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було винесено рішення № 912160188016 про відмову в перерахунку пенсії та переході на пенсію по втраті годувальника - ОСОБА_2 , який на момент смерті був суддею у відставці.
Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, згідно з Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” призначаються такі види пенсії: пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку із втратою годувальника.
Відповідно до пункту 1 статті 36 Закону № 1058 пенсія у зв`язку втратою
годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Згідно з пунктом 2.1 статті 36 Закону № 1058 непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно пункту 5 статті 142 Розділу Х Закону України “Про судоустрій і статус суддів” пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отриманого суддею після виходу у відставку.
Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Законом України “Про судоустрій і статус суддів” не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
За результатами аналізу електронної пенсійної справи ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у розмірі 7 565,64 грн.
При переведенні на пенсію в зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за матеріалами пенсійної справи годувальника ОСОБА_2 станом н 12.03.2026 розмір пенсії зменшується і складає 2595,00 грн.
У разі переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника обчислення розміру пенсії буде проведено виходячи із страхового стажу годувальника – 32 роки 26 днів (стаж пораховано по 25.09.1994 року). Коефіцієнт страхового стажу, розрахований відповідно до ст. 25 Закону, становить – 0,32000. Заробітна плата за матеріалами справи відсутня.
Розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника з 12.03.2026 року складатиме 2595,00 грн.
У зв`язку з вищевикладеним, в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до заяви від 12.03.2026 № 2113 Головним управлінням прийнято рішення від 20.03.2026 року № 912160188016 про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника за заявою від 12.03.2026 № 2113.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Надаючи оцінку вимогам позивача з урахуванням висновків Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20, щодо необхідності з`ясування питання, чи мала позивач право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника з урахуванням Закону №3723-ХІІ і чи не порушене її право у цій частині, суд виходить з наступного.
На час прийняття Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 (09.07.2003) частина 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-XII визначала, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723).
Відповідно до цієї норми пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.
В цій редакції стаття 37 Закону України "Про державну службу" діяла і на час виходу ОСОБА_2 у відставку у 2007 році.
Відповідно до частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII (чинного на момент виходу ОСОБА_2 у відставку) судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , 14.03.1945 року, на момент виходу у відставку в 2007 році, перебував у віці 62 роки. 
Отже, ОСОБА_2 , виходячи у відставку, мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом №1058.
У статті 37-1 Закону №3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
Отже, якщо б ОСОБА_2 обрав пенсію за віком, то мав би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів у збільшеному розмірі) до смерті.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (чинний на момент виникнення спірних відносин) не визначали і не визначають зараз особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.
Законом №3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом. Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за статті 37 Закону №3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.
Верховний Суд розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону №3723 у розмірі 70% від заробітної плати судді. Відмовляючи у призначення такої пенсії, відповідач наводив ті самі мотиви, що й у справі, що розглядається.
Таким чином, спірним у тій справі була правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого судді у відставці відповідно до статті 37 Закону №3723.
У постанові від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною 10 статті 37 Закону №3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону №889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
З урахуванням викладеного колегія суддів у справі №236/3193/16-а погодилася із рішенням суду апеляційної інстанції, яким позов було задоволено частково та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону №3723-XI.
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402 висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Отже, Пенсійний фонд та його органи у практичній роботі повинні застосовувати законодавство з урахуванням висновків Верховного Суду.
Закон України №1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом №3723 і за Законом №1058.
З огляду на це, слідує висновок, що частину першу статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:
1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, або
2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003.
Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 року (справа № 440/7341/20) та зазначив, що судова палата, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, вважає за можливе застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі ст. 37 Закону № 3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону № 1058.
Водночас, цей правовий висновок прямо не суперечить правовому висновку, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.
Разом з тим, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, суд вказує на можливість застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі статті 37 Закону № 3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону №1058.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.
Відповідно до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.
Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.
Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право. З огляду на це, працівник відповідача повинен був роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, якщо ОСОБА_2 мав на неї право, проінформувати заявницю про їх розміри.
Із розрахунку пенсії ОСОБА_2 судом встановлено, що станом на 12.03.2026 року (дата звернення до Пенсійного фонду про призначення пенсії позивачки) його загальний стаж роботи складав 47 років 0 місяців та 15 днів, з яких більше 20 років спеціального стажу, що дає право на щомісячне грошове утримання судді. Тобто, на час виходу у відставку ОСОБА_3 , набув право на пенсію на підставі Закону №3723. 
Таким чином, оскільки позивач перебуваючи на посаді судді (стаж, на якій підлягає зарахуванню до державної служби) більше 20 років, помер, то його непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачем), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для того, що його непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачем), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 409/2218/17 адміністративне провадження №К/9901/1732/18.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем роз`яснювалася позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, а також не містять доказів інформування позивача про те, чи мав суддя у відставці ОСОБА_2 право на пенсію за віком на підставі Закону №3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
При цьому суд зазначає, що відповідач приймаючи рішення про відмову у переведенні на пенсію по втраті годувальника посилався на Закон України1058, проте у поданій позивачкою заяві на перерахунок/переведення пенсії по втраті годувальника від 12 березня 2026 року не посилалась на вказану норму Закону, а відповідач не зазначив чи мав суддя у відставці ОСОБА_2 право на пенсію за віком на підставі Закону №3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника. 
За приписами частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
У відповідності з пунктів 2, 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 21-1465а15 встановлено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що належним способом захисту у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 912160188016 від 20.03.2026 року про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.
Під час розгляду справи відповідач 2, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду доказів, які свідчать про обґрунтованість його дій, а відтак, не довів їх правомірність.
Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Враховуючи вищевикладене, суд з метою повного та ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, як орган, рішення якого скасоване, призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, починаючи з 12.03. 2026 року.
За сукупністю наведених обставин, враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, відповідачами не спростовані, а відтак, підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ч. 3 ст.139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (прож: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427), відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7А, код ЄДРПОУ 20632802) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 20 березня 2026 року за №912160188016 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 , відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, починаючи з 12.03. 2026 року.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м.Кропивницький, вул.Соборна, 7А, код ЄДРПОУ 20632802) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (прож: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 666,00грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева