ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua

УХВАЛА
м. Київ
08.09.2026 | Справа № 910/5637/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Мандриченка О.В., розглянувши заяву Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) про забезпечення позову, без виклику представників учасників процесу, у справі № 910/5637/26
за позовом Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH);
до Акціонерного товариства "Фармак" (відповідач 1);
Міністерства охорони здоров`я України (відповідач 2);
про заборону вчинення дій та визнання недійсними наказів про державну реєстрацію лікарських засобів.
ВСТАНОВИВ:

Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) (далі також – позивач, заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва через систему "Електронний суд" із позовом, в якому просить:
- заборонити Акціонерному товариству "Фармак" (далі також – відповідач 1) використовувати результати досліджень і випробувань фармацевтичної субстанції ривароксабан (Rivaroxaban), серії №№ 150100217, 150100317, 150100417, CAS: 366789-02-8, імпортованої з порушенням прав Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) на винахід за патентом України №73339 згідно митної декларації UA 125100/2018/300832 від 11.01.2018, в тому числі у матеріалах реєстраційних досьє лікарського засобу "РИВАРОКСАБАН" (реєстраційне посвідчення № UA/21137/01/01) та лікарських засобів "ФЕНІКС®" (реєстраційні посвідчення № UA/21188/01/02, № UA/21188/01/04, № UA/21188/01/03, № UA/21188/01/01);
- визнати недійсним наказ Міністерства охорони здоров`я України (далі також – відповідач 2) №298 від 09.03.2026 "Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів (медичних імунобіологічних препаратів) та внесення змін до реєстраційних матеріалів" в частині реєстрації лікарських засобів під торговою назвою "ФЕНІКС®" з формою випуску: таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 20 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 15 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 2,5 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери, (реєстраційні посвідчення № UA/21188/01/02, № UA/21188/01/04, № UA/21188/01/03, № UA/21188/01/01);
- визнати недійсним наказ Міністерства охорони здоров`я України №84 від 22.01.2026 "Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів (медичних імунобіологічних препаратів) та внесення змін до реєстраційних матеріалів" в частині реєстрації лікарського засобу під торговою назвою "РИВАРОКСАБАН" з формою випуску кристалічний порошок (субстанція) в пакетах поліетиленових для фармацевтичного застосування (реєстраційне посвідчення № UA/21137/01/01).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 відкрито провадження у справі № 910/3850/25, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 13.05.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 у задоволенні заяви Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) про забезпечення позову відмовлено повністю.
19.08.2026 Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якому просить забезпечити позов у справі № 910/5637/26 шляхом:
- заборони Міністерству охорони здоров`я України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, код ЄДРПОУ 00012925) вносити зміни до Державного реєстру лікарських засобів України стосовно лікарських засобів з торговими назвами "ФЕНІКС®" з діючою речовиною «ривароксабан» («rivaroxaban»), у формі випуску таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 20 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 15 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 2,5 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці, номери реєстраційних посвідчень № UA/21188/01/02, № UA/21188/01/04, № UA/21188/01/03, № UA/21188/01/01; 
- заборони Міністерству охорони здоров`я України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, код ЄДРПОУ 00012925) вносити зміни до Державного реєстру лікарських засобів України стосовно лікарського засобу з торговою назвою "РИВАРОКСАБАН" з діючою речовиною «ривароксабан» («rivaroxaban»), у формі випуску кристалічний порошок (субстанція) в пакетах поліетиленових для фармацевтичного застосування, номер реєстраційного посвідчення № UA/21137/01/01; 
- заборони Акціонерному товариству «Фармак» (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 63, ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності 00481198) здійснювати будь-які дії з передачі прав власності на лікарські засоби з торговими назвами "ФЕНІКС®" з діючою речовиною «ривароксабан» («rivaroxaban»), у формі випуску таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 20 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 15 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 2,5 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці, номери реєстраційних посвідчень № UA/21188/01/02, № UA/21188/01/04, № UA/21188/01/03, № UA/21188/01/01; 
- заборони Акціонерному товариству «Фармак» (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 63, ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності 00481198) здійснювати будь-які дії з передачі прав власності на лікарський засіб з торговою назвою "РИВАРОКСАБАН" з діючою речовиною «ривароксабан» («rivaroxaban»), у формі випуску кристалічний порошок (субстанція) в пакетах поліетиленових для фармацевтичного застосування, номер реєстраційного посвідчення № UA/21137/01/01; 
- заборони Акціонерному товариству «Фармак» (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 63, ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності 00481198) вводити в цивільний оборот (в тому числі, продавати, міняти, пропонувати до закупівлі за результатами закупівельної процедури, вчиняти інші дії, спрямовані на реалізацію) на території України лікарські засоби з торговими назвами "ФЕНІКС®" з діючою речовиною «ривароксабан» («rivaroxaban»), у формі випуску таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 20 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 15 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці; таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 2,5 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці, номери реєстраційних посвідчень № UA/21188/01/02, № UA/21188/01/04, № UA/21188/01/03, № UA/21188/01/01.
Господарський суд міста Києва, розглянувши заяву Байєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ (Bayer Intellectual Property GmbH) про забезпечення позову, вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 “Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову” зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: 
-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 
-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
-запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: 1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; 2) Центральному депозитарію цінних паперів та депозитарній установі надавати емітенту реєстр власників іменних цінних паперів для проведення загальних зборів акціонерів; 3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; 4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним із позовною вимогою, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог до доказування, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 910/1261/20, від 25.09.2020 № 921/40/20).
Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20, від 30.06.2022 у справі № 911/3616/21(911/184/22).
В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначає, що позивач є власником патенту України № 73339 (далі також – Патент) на винахід “Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові” (далі також – Винахід) (заявка № 2002076161 подана 11.12.2000, публікація про видачу здійснена 15.07.2005, дата закінчення терміну дії патенту 11.12.2025).
Як вказує заявник, 03.09.2025 відповідач 1 подав заяви про державну реєстрацію лікарських засобів “ФЕНІКС®” та “РИВАРОКСАБАН” (далі також разом - Спірні лікарські засоби). 
На думку заявника, опубліковані відомості щодо зазначених заяв тотожні попереднім заявам, поданим 08.08.2023 та 28.04.2025, а саме: заявником є Акціонерне товариство “Фармак”; тотожна торгова назва лікарського засобу (“ФЕНІКС”, “РИВАРОКСАБАН”); тотожна міжнародна непатентована назва (діюча речовина ривароксабан); тотожна лікарська форма випуску (щодо лікарського засобу “ФЕНІКС”: таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 2,5 мг, 10 мг, 15 мг та 20 мг; по 14 таблеток у блістері; по 1 або 2 блістери у пачці. Щодо лікарського засобу “РИВАРОКСАБАН”: кристалічний порошок (субстанція) в пакетах поліетиленових для фармацевтичного застосування. Тотожність даних заяв про державну реєстрацію Спірних лікарських засобів з попередніми заявами свідчить про схожість/ідентичність реєстраційних матеріалів, поданих 03.09.2025 з раніше поданими Реєстраційними матеріалами 2023 року та 28.04.2025. 
Відтак, за твердженнями заявника, відповідач 1 використав спірну Фармсубстанцію у проведенні досліджень та підготовці реєстраційних матеріалів, поданих для проведення державної реєстрації спірних лікарських засобів “РИВАРОКСАБАН” (зареєстровано на підставі наказу МОЗ № 84 від 22.01.2026, реєстраційне посвідчення № UA/21137/01/01) та “ФЕНІКС” (зареєстровано на підставі наказу МОЗ № 298 від 09.03.2026, реєстраційні посвідчення UA/21188/01/02, № UA/21188/01/04, № UA/21188/01/03, № UA/21188/01/01). 
Позивач впевнений, що для підготовки заяв про реєстрації Спірних лікарських засобів від 03.09.2025 відповідач 1 не проводив нових досліджень контролю якості, не здійснював повторного відбору проб субстанції та не оформлював нових сертифікатів, які лягли в основу реєстраційних досьє.
Крім того, позивач вказує, що безпосередній фактичний зв`язок між спірною Фармсубстанцією, її використанням у реєстраційних матеріалах та подальшою державною реєстрацією і введенням лікарського засобу «ФЕНІКС®» у цивільний оборот.
Також, за твердженнями позивача, безпосередній зв`язок між державними реєстраціями лікарських засобів «РИВАРОКСАБАН» та «ФЕНІКС» обумовлений також їх функціональним та технологічним взаємозв`язком. Лікарський засіб «РИВАРОКСАБАН» за відповідним реєстраційним посвідченням не є готовою лікарською формою, призначеною для безпосереднього застосування пацієнтом, отже, за цим реєстраційним посвідченням Відповідач-1 здійснив державну реєстрацію фармацевтичної субстанції, яка надалі використовується як активний фармацевтичний інгредієнт при виробництві готових лікарських засобів, в тому числі «ФЕНІКС®», а відтак, оскільки реєстрація «РИВАРОКСАБАН» безпосередньо пов`язана з можливістю виробництва та подальшого введення в цивільний оборот готового лікарського засобу «ФЕНІКС®», накази про державну реєстрацію зазначених лікарських засобів та правовідносини, що виникають на їх підставі, не можуть розглядатися відокремлено.
Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Заявником жодним чином необґрунтовано, що невжиття заявлених ним заходів забезпечення позову призведе до істотного ускладнення чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та чи зможе позивач захистити свої права в межах цього одного судового провадження без нових звернень до суду.
Позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ситуації, за якої: спірні лікарські засоби продовжуватимуть вводитися в цивільний оборот, що зумовить їх поширення серед невизначеного кола осіб; відповідач 1 матиме можливість змінювати реєстраційні дані або передавати права на такі лікарські засоби третім особам; предмет спору та суб`єкт правовідносин зазнають змін у процесі розгляду справи. 
В обґрунтування вищевказаних тверджень, позивач посилається на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 у справі № 910/1040/18, відповідно до якої у спорах з немайновими вимогами підлягає дослідженню наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення призведе до неможливості ефективного захисту прав позивача в межах одного судового провадження без необхідності нових звернень до суду. 
Однак, жодними наявними в справі доказами не підтверджується існування реальної загрози припускати неможливість ефективного захисту прав позивача у разі ухвалення рішення суду на користь останнього.
При цьому, твердження позивача про те, що внесення таких змін призведе до втрати ідентичності об`єкта, щодо якого заявлено позовні вимоги, оскільки лікарський засіб нібито «стане іншим об`єктом правовідносин», є безпідставними, оскілки позовні вимоги в справі заявлено про визнання недійсними конкретних наказів МОЗ України № 84 від 22.01.2026 та № 298 від 09.03.2026. 
Державна реєстрація Спірних лікарських засобів заснована на зазначених наказах та не залежать, від того, які гіпотетичні зміни буде внесено до реєстраційних матеріалів, як і від х передачі третім особам. 
Визнання наказів МОЗ України недійсними у відповідній частині припинить саму підставі їх державної реєстрації, що унеможливить обіг Спірних лікарських засобів безвідносно до того, хто буде їх заявником чи які зміни буть внесені до реєстраційних матеріалів. 
Більше того, Спірні лікарські засоби вже ідентифіковано у відповідних наказах МОЗ України, тому будь-які зміни в Державному реєстрі лікарських засобів України, не змінюватимуть, і не спростовуватимуть факту реєстрації Спірних лікарських засобів на підставі зазначених оскаржуваних наказів. В свою чергу відомості Державного реєстру лікарських засобів є лише інформаційним, а не правовстановлюючим джерелом.
Суд зазначає, що об`єктом спірних правовідносин є саме законність державної реєстрації Спірних лікарських засобів, яка дозволяє введення цих препаратів у цивільний оборот на території України, а обрані позивачем способи захисту спрямовано на недійсність такої реєстрації в цілому, а не на вилучення конкретного майна (серій, партій) у відповідача 1 чи іншої особи. 
Наведене спростовує твердження позивач про те, що невжиття заходів в частині заборони введення Спірних лікарських засобів в оборот призведе до поширення «наслідків порушення, оскільки лікарські засоби на цей момент можуть перебувати у власності значної кількості суб`єктів, які не є сторонами цієї справи». 
Предмет спору не стосується права власності на лікарські засоби як на об`єкти речового права (конкретні упаковки чи партії товару).
Крім того, суд вказує, що предметом позову в цій справі є, зокрема, вимоги про визнання недійсними наказів МОЗ України № 84 від 22 січня 2026 року, та №298 від 09 березня 2026 року в частині державної реєстрації спірних лікарських засобів відповідача 1. 
Задоволення таких вимог матиме наслідки у вигляді неможливості застосування та продажу в Україні відповідачем 1 таких лікарських засобів як незареєстрованих. 
Це безпосередньо слідує зі змісту частини 1 статті Закону України «Про лікарські засоби» якою встановлено, що лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Тобто наслідком задоволення позову стане відсутність в цивільному обороті Спірних лікарських засобів. 
Водночас, застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони вводити Спірні лікарські засоби в цивільний оборот, призведе до настання таких самих наслідків.
Наведене суперечить вимогам частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, якою прямо передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. 
Відповідно до позиції Верховного Суду, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог (постанова Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 904/5133/23, від 21.01.2019 у справі №902/483/18, ухвала Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №906/824/17 та ін).
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження господарюючого суб`єкта можуть призвести до незворотних наслідків.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Проте, за висновками суду, твердження, покладені заявником в обґрунтування поданої заяви не вказують на наявність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову.
За таких підстав, суд зазначає, що матеріали заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів забезпечення позову. 
Відтак, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Керуючись ст. 136, 137, 140, ч. 2 ст. 232, ст. 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 (Bayer Intellectual Property GmbH) про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, встановленому чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя  О.В. Мандриченко