Справа №582/842/24 | Головуючий у суді 1-ї інстанції - Яковенко Н.М.
Номер провадження 33/816/61/26 | Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія  155-1 КУпАП |

ПОСТАНОВА
Іменем України

28 липня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 582/842/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 16.07.2024, якою провадження в справі за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП відносно 

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 

закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, 

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення.
Постановою судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 16.07.2024 провадження в справі за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно постанови судді, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_2 та 14.06.2023 реалізував алкогольний напій (пиво) без застосування реєстратора розрахункових операцій, не видавши покупцю фіскального чеку, чим порушив вимоги п. 1, 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Будучи відповідно вимог ст. 277-2 КУпАП, своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився і будь-якого клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи від нього не надійшло, тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у його відсутність, оскільки це не суперечить вимогам ст. 268 і 294 КУпАП і судовій практиці ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі – Конвенція), «…не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець…» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «…заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання…» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S. A. v. Spain); «…обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції…» (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «…саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні…» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення № 382/18-28-07-06 від 21.06.2024, суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_2 та 14.06.2023 реалізував алкогольний напій (пиво) без застосування реєстратора розрахункових операцій, не видавши покупцю фіскального чеку, чим порушив вимоги п. 1, 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується, окрім протоколу, актом фактичної перевірки ГУ ДПС у Сумській області № 7271/18/10/РРО/ НОМЕР_1 від 21.06.2024, з якого вбачається, що було здійснено перевірку господарської одинці: магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , платника податків: фізична особа-підприємець ОСОБА_4 . У ході перевірки встановлено, що перебуваючи на робочому місті у вказаному магазині продавець ОСОБА_5 10.06.2023 і 14.06.2026 здійснила продаж пляшки пива «Рогань Традиційне» 1 л. Зазначені розрахункові операції з продажу алкогольного напою на суму 40 грн проводились без використання реєстратора розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій на господарське одиницю та розрахункової книжки) та за відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоям.
Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП). 
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. 
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП настає, за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг і дія яких поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі, тому в протоколі та у постанові судді мається посилання на порушення ОСОБА_4 приписів п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», згідно яких: суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється; 2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти). Фізичні особи-підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, при продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або наданні послуг мають право в розрахунковому документі зазначати назву товару (послуги) у вигляді, що відображає споживчі ознаки товару (послуги) та ідентифікує належність такого товару (послуги) до товарної групи чи послуги.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 про відсутність у його діях складу правопорушення з огляду на те, що продаж алкогольних напоїв у магазині безпосередньо здійснювала продавець ОСОБА_5 без його відома, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують правильності висновків судді суду першої інстанції.
Зокрема, склад адміністративного правопорушення – це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг; порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків при здійсненні операцій закупівлі-продажу іноземної валюти. При цьому для правильного вирішення справи необхідно враховувати не лише особу, яка безпосередньо вчинила певну дію, а й правовий статус особи, на яку законом покладено відповідні обов`язки щодо організації та забезпечення дотримання встановленого порядку здійснення господарської діяльності.
Зміст положень ч. 1 ст. 155-1 КУпАП свідчить про те, що суб`єктами відповідальності за вказане правопорушення можуть бути як особи, які безпосередньо здійснюють розрахункові операції, так і посадові особи, на яких покладено обов`язок організації проведення таких операцій та забезпечення дотримання встановленого законодавством порядку їх здійснення.
Таким чином, законодавець розмежовує відповідальність особи, яка безпосередньо проводить розрахункову операцію, та особи, яка відповідно до свого статусу, повноважень або функціональних обов`язків відповідає за організацію здійснення таких операцій. Саме тому посилання ОСОБА_4 на те, що алкогольний напій безпосередньо реалізувала продавець ОСОБА_5 , саме по собі не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_4 складу правопорушення.
Апеляційний суд виходить із того, що ОСОБА_4 здійснював господарську діяльність як фізична особа-підприємець та саме в межах цієї діяльності функціонував магазин, у якому була здійснена реалізація алкогольного напою. Відтак той факт, що безпосередню розрахункову операцію з покупцем здійснила наймана особа, не означає автоматичного перенесення відповідальності за дотримання встановленого порядку здійснення такої діяльності виключно на продавця.
У цьому контексті апеляційний суд звертає увагу, що залучення продавця до здійснення торгівлі є способом організації підприємцем власної господарської діяльності та саме по собі не припиняє і не змінює покладених на підприємця законом обов`язків щодо організації роботи торговельного об`єкта та забезпечення дотримання вимог законодавства.
Посилання ОСОБА_4 на те, що продавець ОСОБА_5 здійснила продаж алкогольного напою без його відома, також не може бути достатньою підставою для висновку про відсутність складу правопорушення, оскільки факт відсутності безпосередньої присутності підприємця під час проведення розрахункової операції або його необізнаність щодо конкретної реалізації товару не свідчить про відсутність у нього відповідних обов`язків як суб`єкта господарювання.
Разом із тим апеляційний суд враховує, що сама по собі наявність у особи статусу фізичної особи-підприємця не означає автоматичного настання відповідальності за будь-які порушення, допущені працівниками. Для притягнення конкретної особи до адміністративної відповідальності має бути встановлено передбачені законом ознаки складу відповідного правопорушення, у тому числі характер покладених на цю особу обов`язків та її роль у здійсненні відповідної господарської діяльності.
У цій справі такі обставини підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, які підтверджують статус ОСОБА_4 як суб`єкта господарювання, функціонування відповідного торговельного об`єкта в межах його підприємницької діяльності, а також обставини здійснення реалізації алкогольного напою, у зв`язку з чим посилання ОСОБА_4 на рішення судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 12.07.2023 про закриття провадження в справі за ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_5 та постанову адміністративної комісії при виконкомі Недригайлівської селищної ради від 17.07.2023 про звільнення ОСОБА_5 від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП не спростовують наявності в діях ОСОБА_4 складу правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що постанова судді фактично ґрунтується лише на акті перевірки від 21.06.2024 також не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.
За своїм змістом акт фактичної перевірки від 21.06.2024 є офіційним письмовим документом, складеним уповноваженими посадовими особами контролюючого органу за результатами проведення передбаченого законом заходу контролю. У ньому зафіксовано встановлені під час перевірки фактичні обставини, які мають безпосереднє значення для вирішення питання про наявність у діях ОСОБА_4 ознак правопорушення.
Апеляційний суд не встановив обставин, які б свідчили про те, що акт фактичної перевірки складений неналежною особою, за відсутності передбачених законом повноважень або з істотним порушенням встановленого порядку проведення перевірки. Так само матеріали справи не містять даних, які б давали підстави вважати відомості, викладені в акті, недостовірними.
Сам ОСОБА_4 , заперечуючи висновки акта фактичної перевірки, не навів конкретних обставин, які б свідчили про недостовірність зафіксованих у ньому даних, не зазначив, які відомості є неправильними, яким чином вони були спотворені або які дії посадових осіб контролюючого органу призвели до неправильного відображення результатів перевірки.
Посилання ОСОБА_4 лише на те, що висновки судді суду першої інстанції ґрунтуються на акті перевірки, фактично не є запереченням його доказового значення, а лише виражає незгоду з результатами проведеної перевірки. При цьому апеляційний суд враховує, що податковим законодавством передбачений встановлений законом порядок оскарження рішень, дій або висновків контролюючих органів. Зокрема, у разі незгоди суб`єкта господарювання з результатами проведеної фактичної перевірки або прийнятими за її результатами рішеннями він не позбавлений можливості оскаржити їх у порядку, передбаченому ПК України та КАСУ.
Водночас матеріали цієї справи не містять відомостей про те, що ФОП ОСОБА_4 оскаржував у встановленому законом порядку сам факт проведення фактичної перевірки, дії посадових осіб контролюючого органу під час її проведення, складений за її результатами акт або зафіксовані в ньому обставини. Також відсутні дані про визнання цього акта незаконним, скасування його положень чи встановлення компетентним органом або судом недостовірності викладених у ньому відомостей.
Більше того, суддя суду першої інстанції не була пов`язана виключно формальним існуванням акта перевірки, а мала оцінити його у сукупності з іншими матеріалами справи. Саме така оцінка відповідає вимогам законодавства про адміністративні правопорушення, відповідно до яких жоден доказ не має наперед установленої сили, а висновок про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП). 
Послідовність викладення в диспозиціях правових норм наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.
Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив порушень на доказове значення отриманих відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання. 
Здійснене апеляційним судом дослідження зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин ФОП ОСОБА_4 реалізував алкогольний напій без застосування реєстратора розрахункових операцій, не видавши покупцю фіскального чеку, так як будь-який наявний у справі обґрунтований сумнів був спростований фактами, встановленими в судовому засіданні на підставі належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів.
Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою ГУ ДПС у Сумській області, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

постановив:

Постанову Недригайлівського районного суду Сумської області від 16.07.2024 відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя | В. Ю. Рунов