01.09.26
22-ц/812/1805/26
Провадження № 22-ц/812/1805/26 Головуючий суду першої інстанції Саламатін О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2026 року м. Миколаїв Справа № 490/3671/26
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_2 , на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Саламатіна О.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, 

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2026 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі – ПрАТ «МТЕЦ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. 
Позов мотивований тим, що в опалюваних сезонах 2022-2025 позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, до будинку АДРЕСА_1 . 
Між позивачем та відповідачами укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
Нарахування відповідачам сум оплати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень здійснювалося за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Позивач надав теплову енергію за період з 01 листопада 2022 року по 01 грудня 2025 року на суму 5 801 грн, за яку відповідачі не сплатили.
Обов`язки по утепленню місць загального користування законодавством покладено на власника, балансоутримувача будинку та/або виконавця заходів з утеплення місць загального користування будинку, а не на підприємство, позивач, який не є учасником таких відносин, не повинен нести негативних наслідків, пов`язаних з можливим невиконанням вказаними суб`єктами своїх обов`язків. Нарахування витрат відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 315, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358 (далі – Методика 315) проводиться незалежно від стану опалювальних приладів та теплоізоляції, на підставі лише даних про довжину, діаметр трубопроводів, загальну площу будинку, площу квартири власника. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - це втрати теплової енергії в трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалюваних приміщень, опалюваних місць загального користування та допоміжних приміщень.
Отже, є законними нарахування відповідачам витрат за спожиту теплову енергію місць загального користування та допоміжних приміщень за затвердженою методикою.
Посилаючись на викладене, ПрАТ «МТЕЦ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 борг за спожиту теплову енергію у розмірі 13 333.86 грн.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПрАТ «МТЕЦ» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2025 року в розмірі 5 801 грн.
В іншій частині позову, відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «МТЕЦ» судовий збір у розмірі 482.56 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «МТЕЦ» судовий збір у розмірі 482.56 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «МТЕЦ» судовий збір у розмірі 482.56 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що підключення будинку постачання теплової енергії погоджено з балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , в особі представника ТОВ «70й мікрорайон», що підтверджує факт надання послуг позивачем.
Між позивачем та відповідачами укладено договір в порядку статей 633, 634, 638, 642 ЦК України про надання послуг з постачання теплової енергії на умовах типового договору, що був офіційно опублікований та розміщений на сайті позивача.
Отже, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з теплопостачання. Договір про надання послуг з постачання теплової енергії не потребує обов`язкового двостороннього підписання письмової форми договору.
Позовні вимоги з приводу обов`язку відповідача оплачувати послуги з опалення місця загального користування є обґрунтованими.
Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідачів борг за спожиту теплову енергію у розмірі 13 333.86 грн.
Однак, як вбачається з розрахунку за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість відповідачів за опалення місць загального користування та допоміжних приміщень становить 5 801 грн.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у будинку відповідачки АДРЕСА_1 у місцях загального користування, допоміжних приміщеннях до яких відноситься під`їзд будинку, взагалі не передбачено здійснення опалення.
Будинок побудовано у 1980 році згідно кошторисної документації опалення місць загального користування не передбачено.
Правила № 830 не містять жодного пункту, який би передбачав, необхідність здійснення оплати за послугу, яка не була надана.
Витрати теплової енергії поза опалювальним приміщенням не відносяться до загальнобудинкових витрат.
Система опалення в будинку відповідачки складається лише з трубопроводів та опалювальних приладів, оскільки джерело тепла знаходиться поза межами будинку відповідачки. 
Отже, якщо взяти до уваги визначення опалювального приміщення, визначення загально будинкових витрат на опалення даних у Методиці № 315 та елементи системи опалення, то з цього можна зробити висновок - якщо в приміщенні відсутня внутрішнюбудинкова система опалення (тобто її елементи), то таке приміщення є неопалюваним.
Судом при вирішенні спору застосовано нормативний акт, а саме, Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року, який втратив чинність у 2022 році.
Закон чітко передбачає, що оплата здійснюється лише за «фактично отриману теплову енергію».
Судом першої інстанції здійснено неправильне тлумачення Законів України, які регулюють постачання комунальних послуг, зокрема теплової енергії.
Позивачем не надано жодних доказів, які б підтвердили сам факти та об`єм здійсненої поставки енергетичного ресурсу.
Позивачем жодним чином не зазначено, яким чином він здійснював опалення місць загального користування, за умови, що проєктною документацією на будинок відповідача взагалі не передбачено можливості здійснення опалення місць загального користування.
Позивачем не надано до суду жодних даних про обсяг спожитої енергії та її вартість.
Крім того позивачем не спростовано обставин того, що у багатоквартирному будинку відповідача 7а по АДРЕСА_3 відсутні опалювальні прилади у місцях загального користування. 
Суд взагалі не дав жодної оцінки наданому відповідачем доказу, що у будинку відповідача взагалі відсутня можливість здійснювати опалення місць загального користування, у зв`язку з відсутністю такої можливості за проєктом будинку.
Надані позивачем до суду наряди на підключення постачання теплової енергії до будинку відповідача, не є належними доказами надання відповідних послуг з опалення місць загального користування та доказами фактичного отримання відповідних послуг відповідачами.
Однак наданий до суду розрахунок суми боргу містить лише суму боргу, і кожного місяця вона різна. 
Позивачем не надано жодних первинних документів на підтвердження суми розрахунку боргу, не наведено жодної формули на підстав якої здійснено розрахунок, та чинників, які були використані позивачем при здійсненні розрахунку.
Жодного обґрунтування розміру суми боргу позивач до суду не надав, а суд погодився з розрахунком наданим позивачем не зважаючи на заперечення відповідачки.
Позивачем не надано жодного доказу акцептування відповідачкою договору з позивачем.
Позивачем не вчинялось жодної дії, яка свідчить про приєднання позивача до договору на послуги відповідачки.
До 01 грудня 2022 року відповідачка не рахувався ні абонентом позивача, ні особою, яка отримує від позивача послуги, тому зазначення відповідачем про не направлення відповідачем повідомлення у 2021 році про відмову від укладання договору є недоречним, оскільки закон не передбачає здійснення особою відмови від договору, який до неї немає ніякого відношення.
Також судом першої інстанції не надано жодного мотивування чи обґрунтування за яких суд дійшов висновку про законність нарахування плата за абонентське обслуговування.
Є незаконним встановлення абонентської плати особі яка індивідуально не отримує послуги по опаленню для власних потреб, а може їх отримувати лише у складі однієї послуги, що надається одночасно всім співвласникам будинку, тобто колективно є незаконним.
ПрАТ «МТЕЦ» надало відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві позивач зазначав, що між позивачем та скаржницею був укладений індивідуальний публічний договір приєднання про постачання теплової енергії, відповідно до якого позивач зобов`язується надавати послуги з постачання теплової енергії, а скаржниця зі своєї сторони зобов`язана оплачувати надані послуги.
Відсутність окремих елементів системи опалення не провокує зупинення теплопостачання загалом, а отже абоненти позивача зобов`язані оплачувати послуги з постачання теплової енергії до місць загального користування та допоміжних приміщень навіть за відсутності приладів опалення у зазначених приміщеннях.
Обов`язок з утеплення місць загального користування законодавством покладено на власника, балансоутримувача будинку та/або виконавця заходів з утеплення місць загального користування будинку, а не на підприємство, яке не є учасником таких відносин, тому ПрАТ «МТЕЦ» не повинно нести негативних наслідків, пов`язаних з можливим невиконанням вказаними суб`єктами своїх зобов`язань.
За період з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2025 року позивач, як суб`єкт господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва повністю виконав свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії до будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_4 . 
До позовної заяви було додано копію досудової вимоги № 603-ф69 від 26 вересня 2024 року, якою позивач повідомив відповідачів про наявність заборгованості за спожиту теплову енергію. 
Скаржниця помилково вважає, що послуга з опалення місць загального користування надається колективному споживачу, а не конкретній особі. Твердження скаржниці про те, що відповідачі не можуть бути платниками за абонентське обслуговування, оскільки послуга опалення місць загального користування – це колективна послуга, яка отримується колективно усіма співвласниками багатоквартирного будинку, не заслуговує на увагу, оскільки, саме з відповідачами укладений індивідуальний публічний договір приєднання, а не з балансоутримувачем.
Позивач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
До відзиву на апеляційну скаргу позивачем долучено як додатки копії документів щодо обрахування теплової енергії. Між тим, апеляційний суд при розгляді справи, що переглядається, не може прийняти до уваги надані додатково зазначені у відзиві на апеляційну скаргу документи та надати їм правову оцінку, оскільки ПрАТ «Миколаївська ТЄЦ» не заявляло клопотань про приєднання цих письмових доказів до матеріалів справи, такі докази не долучалися позивачем до позовної заяви та під час розгляду в суді першої інстанції.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ПрАТ «МТЕЦ» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до будинку за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 вересня 2024 року  ОСОБА_1 є власницею трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно довідки про осіб зареєстрованих за період з 01 січня 2022 року по 03 грудня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та у період з 01 листопада 2022 року по 01 грудня 2025 року, надано послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем індивідуального (автономного) та централізованого опалення на загальну суму 5 801 грн.
Факт опалення місць загального користування в будинку АДРЕСА_1 , які обслуговуються позивачем підтверджуються наданими ПрАТ «МТЕЦ» копіями нарядів на підключення постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 за 17 листопада 2022 року, 17 листопада 2023 року, 06 листопада 2024 року та 13 листопада 2025 року, з яких встановлено, що вказані наряди підписані споживачем, а саме балансоутримувачем будинку ТОВ «70й мікрорайон».
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зауважує на наступному.
Предметом позову у справі, що переглядається є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.
Порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії та нарахування плати за загальнобудинкові потреби на опалення проводяться відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 09 червня 2018 року № 2119-VIII, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1209 (надалі - Правила № 830) та укладених договорів відповідно до вимог Методика № 315. 
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633-ІV (з подальшими змінами) визначені наступні терміни: постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;
споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;
суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування;
Стаття 3 цього Закону визначено, що відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Проєктування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.
За приписами статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживачі зобов`язані своєчасно (щомісячно) вносити плату за комунальні послуги.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц від 06 листопада 2019 року, у справі № 642/2858/16, від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20, від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку – це приміщення, призначені для забезпечення будинку та побутового обслуговування його мешканців(колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Згідно пункту 10 частини 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Частина 2 цієї статті передбачає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його співвласника. 
Обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором про надання комунальної послуги визначається відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (частина 3 статті 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартиному будинку»).
Відповідно до частини 2 статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (Утому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередені або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до визначення, передбаченого Методикою, опалювальне приміщення – це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання та в якому забезпечується нормативна температура повітря.
Відповідно до Методики, загальнобудинкові потреби на опалення – це потреби, в які входять:
1.Витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень;
2.Витрати на безпечне функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку.
Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення – це втрати теплової енергії в трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалювальних приміщень, опалювальних місць загального користування та допоміжних приміщень.
Статтями 4 та 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. До спільного майна цей Закон відносить приміщення загального користування (у тому числі допоміжні приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення)), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У частині 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, оцінивши надані докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем надавались послуги з постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_5 , в якому розташована квартира, що належить на праві власності відповідачці ОСОБА_1 та якою користуються інші відповідачі, а тому позивачем правильно нараховано відповідачці плату за постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 по особовому рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 5 801 грн.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення цих позовних вимог ПрАТ «МТЕЦ».
Як встановлено житло позивачки розташоване у двох під`їзному дев`ятиповерховому багатоквартирному житловому будинку, в якому система опалення є єдиною, а теплова енергія подається в опалювальні сезони відповідно до наказів про початок та закінчення опалюваного періоду на підставі рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради.
Отже, в умовах єдиної системи центрального опалення подача теплоносіїв до системи теплоспоживання житлового будинку забезпечує опалення всіх його приміщень, теплове обладнання яких підключено до системи централізованого опалення та здійснюється ПрАТ «МТЕЦ».
Споживачам ПрАТ «МТЕЦ» нарахування за послуги теплопостачання здійснюються з урахуванням розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби. Загальнобудинкові потреби на опалення (далі - ЗБП) - це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення (Методика № 315).
Внутрішньобудинкова система опалення кожного багатоквартирного будинку – це складна гідравлічна конструкція, що вимагає розробки проєктної документації, грамотного монтажу та відповідного налагодження.
Відповідно до пункту 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року № 2119-VIII обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Відповідно до пункту 14 Правил № 830 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Внутрішньобудинкові мережі центрального опалення якраз і належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною. І за рахунок тепловиділень від розподільчих трубопроводів, які розташовані в місцях загального користування будинку, створюються сприятливі умови для нормальної роботи мереж водопостачання, водовідведення, інших комунікацій для всіх мешканців будинку, незалежно від того. Приєднані їх помешкання до центрального опалення чи від`єднанні.
На підставі пункту 38 Правил № 830 споживач не звільняється від оплати послуг у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Згідно пункту 24 Правил № 830, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнанні індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) гарячої води.
Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики № 315.
Згідно абзацу 2 пункту 3 розділу І Методики № 315, розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів, відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. 
Пунктом 8 Розділу IV Методики № 315 передбачено, що у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг наданих щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку:
- для 1-5 поверхової будівлі/будинку – 25 %;
- для 6-10 поверхової будівлі-будинку – 20%;
- для будівлі/будинку вище 10 поверхів – 15%;
- для будівель/будинків комбінованої поверховості-відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Відповідно до пункту 9 Розділу IV Методики № 315, крім зазначених відсотків, ще застосовується коефіцієнт, що враховує відношення опалювальної площі квартир з автономним опаленням до опалювальної площі всіх приміщень будинку, який змінює вказаний відсоток.
Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку, пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Доводи відповідачки з посиланням на довідку директора ТОВ «УК 70-й мікрорайон» від 28 листопада 2024 року про відсутність опалювальних приладів у допоміжних приміщенням, під`їздах, тощо є неприйнятними, оскільки квартира розташована в багатоквартирному будинку, об`єднує велику кількість квартир під одним дахом та загальними стінами одного багатоквартирного будинку. У відповідача відсутня технічна документація на цей багатоквартирний будинок та висновки енергоаудиту, що давало б можливість дійти висновку про відсутність даних щодо трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах. 
За такого, доводи апеляційної скарги про те, що зазначена довідка є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, з огляду на зазначене не заслуговують на увагу.
Доводи відповідачки про те, що між нею та позивачем не укладався договір про надання послуг з теплопостачання не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено ОСОБА_1 є споживачем таких послуг та не зверталась до позивача із заявою про відмову від них.
Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтвердили сам факти та об`єм здійсненої поставки енергетичного ресурсу, дані про обсяг спожитої енергії та її вартість не можуть бути взяті до уваги, оскільки до суду надані наряди на підключення постачання теплової енергії до будинку відповідача, які є належними доказами надання відповідних послуг з опалення будинку, у тому числі й місць загального користування, а відсутність окремих елементів системи опалення будинку не є підставою для припинення теплопостачання. 
Інформація щодо обсягів теплової енергії, спожитої на опалення приміщень, їх вартість є загальнодоступною інформацією на вебсайтах ПрАТ «МТЕЦ». Крім того, відповідачка не позбавлена можливості особисто звернутися до позивача з питань надання будь-якої інформації щодо наданих послуг.
Відповідачка, заперечуючи проти наданих позивачем нарахувань боргу, відповідними доказами не простувала таких нарахувань та не заявляла в суді клопотань щодо витребування будь-яких доказів з цього приводу, а тому суд першої інстанції погодився з нарахуваннями щомісячної оплати, наданої позивачем.
Твердження в апеляційній скарзі, що до 01 грудня 2022 року відповідачка не рахувалася ні абонентом позивача, ні особою, яка отримує від позивача послуги, не звільняє її від обов`язку оплати таких послуг з цієї дати.
Сам факт неукладення договору між сторонами на надання таких послуг не звільняє відповідачку від обов`язку їх оплати. 
Аргументи апеляційної скарги про безпідставність встановлення абонентської плати особі, яка індивідуально не отримує послуги по опаленню для власних потреб, а може їх отримувати лише у складі однієї послуги, що надається одночасно всім співвласникам будинку, тобто колективно, є неприйнятними з огляду на те, що такий висновок спростовується наведеними нормативно-правовим актами у сфері теплопостачання до багатоквартирного будинку, за якими послуга опалення місць загального користування – це колективна послуга, яка отримується колективно усіма співвласниками багатоквартирного будинку, а тому саме з відповідачами підлягає укладенню індивідуальний публічний договір приєднання, а не з балансоутримувачем.
Посилання в апеляційній скарзі на висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 30 червня 2026 року у справі № 920/1061/23 (920/40/25), відхиляються апеляційним судом, оскільки, колегія суддів вважається, що правовідносини у наведеній справі не є релевантними правовідносинам у справі, що переглядається судом. 
Апеляційний суд погоджується з твердженням скаржниці, що Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року, на які послався суд першої інстанції в своєму рішення, втратили чинність у 2022 році.
Проте, посилання суду першої інстанції на пункти 18 та 28 цих Правил не впливають на правильне вирішення спору по суті, оскільки аналогічні положення викладені в інших нормативно-правових актах, на які посилався суд першої інстанції.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, надав належну оцінку дослідженим доказам.
Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В апеляційній скарзі рішення суду першої інстанції оскаржується в цілому, між тим позовні вимоги в частині розміру заборгованості задоволені частково, а доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо зменшення суми боргу, тому в цій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2026 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, отже, відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 01 вересня 2026 року.